ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/15715/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Міністерства оборони України та Київського квартиро-експлуатаційного управління на рішення Дніпропетровського окружного суду від 29.01.2021 року (суддя Букіна Л.Є., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 29.01.2021 року) у адміністративній справі №160/15715/20 за позовом Міністерства оборони України, Київського квартиро-експлуатаційного управління до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Перев`язко Марії Андріївни, треті особи: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», Пухівська сільська рада Броварського району Київської області; ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування висновку, скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії, -  

в с т а н о в и в:
          У листопаді 2020 року Міністерство оборони України (далі по тексту – позивач 1), Київське квартиро-експлуатаційне управління (далі по тексту – позивач 2) звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач 1), Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі по тексту – відповідач 2), Експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Перев`язко М.А. (далі по тексту – відповідач 3), треті особи: Пухівська сільська рада Броварського району Київської області (третя особа 1), Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру (третя особа 2), ОСОБА_1 (третя особа 3), в якому просили визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області №4586/82-20 від 18.03.2020 року про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:058:0617 у Державному земельному кадастрі; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати запис у Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 3221286801:01:058:0617 та перенести відомості щодо земельної ділянки кадастровий номер 3221286801:01:058:0617 до архівного шару Національної кадастрової системи України.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
          З рішенням суду першої інстанції не погодились позивачі Міністерство оборони України та Київське квартиро-експлуатаційне управління та подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтували тим, що рішення є суперечливим, таким, що не ґрунтується на дійсних обставинах; апелянт зазначав, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок, що бажана земельна ділянка, площею 2 га є частиною земельної ділянки, яка в 1973 році була виділена Міністерству оборони для державних потреб. На даний момент вказана земельна ділянка є землями оборони, відноситься до державної власності, перебуває у постійному користуванні та в управлінні згідно з законом Міністерства оборони України. Апелянти зазначали, що погодження проекту землеустрою з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до ст.186-1 ЗК України є обов`язковою стадією земельно-правової процедури безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам, натомість проведення державної експертизи може мати як обов`язковий, так і факультативний характер та може проводитися вже після погодження проекту землеустрою, а тому суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми ст.37 Закону України «Про держану експертизу землевпорядної документації», оскільки предметом спору не є висновок державної експертизи, а висновок погодження землевпорядної експертизи, позивачі не є замовниками, а тому не мають повноважень звернутися щодо скасування висновків експертизи. Суд, на думку апелянтів, невірно вказав, що дії щодо погодження проекту землеустрою та державна реєстрація земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні позивачів та яка здійснена 15.06.2020 року відділом у Томаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, не порушують прав позивачів; при цьому підставою для такої реєстрації був проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, розробником якого був Броварський районний виробничий відділ Київської області філії ДП «Центр ДЗК» на підставі договору з ОСОБА_1 . Апелянти вважали, що такі дії порушують права позивачів, оскільки унеможливлює реєстрацію в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки за оборонним відомством. На думку апелянтів, суд не врахував того, що відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають чіткий перелік необхідної документації, зокрема письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально або рішення суду. Апелянти зазначали, що рішенням Пухівської сільської ради від 30.08.2018 року №ХХVІІІ-VІІ на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року у справі №753/22803/17, було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з тим, що земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України. Апелянти вважали, що судом не надано оцінки акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 09.09.2020 року №1003-ДК/820/АП/09/01/-20, згідно якого згідно форми 6-зем станом на 01.01.2016 року земельна ділянка рахується в постійному користуванні військової частини (ККЕУ) та відноситься до земель Міністерства оборони України, проект розроблений з порушенням ст.186 ЗК України; присвоєння кадастрового номера кадастровим реєстратором здійснено з порушенням ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»; в проекті вказано, що земельна ділянка згідно форми 6-зем рахується як землі запасу сільської ради та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Апелянти зазначали, що відповідно до Закону України №340-ІХ від 05.12.2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким внесено зміни до Закону України «Про Державний земельний кадастр» згідно яких земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221286801:01:058:0617, площею 2 га в межах Пухівської сільської ради, яку бажає отримати у власність третя особа – ОСОБА_1 є частиною земельної ділянки площею 5 га, що була виділена у 1973 році для державних потреб, є землями оборони (розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 24.07.1973 року №503-рс); спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні позивачів, про що видано державний акт від 23.09.1975 року; експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Перев`язко М.А. 18.03.2020 року надано висновок державної експертизи за №4586182-20, згідно з яким ОСОБА_1 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства від 05.12.2018 року, що розроблявся Броварським районним виробничого відділом Київської обласної філії ДП «ЦДЗК», підставою для розроблення проекту землеустрою визначено заяву ОСОБА_1 та рішення судів. Державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:058:0617, площею 2 га здійснена 15.06.2020 року відділом у Томаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; підставою для реєстрації був проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для введення особистого селянського господарства від 05.12.2018 року. Суд зазначав, що відповідно до ст.37 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» зацікавлені особи, не згодні з висновком експертизи, повинні подати обґрунтоване клопотання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфер земельних відносин, який відповідно до цього Закону уповноважений розглядати такі клопотання. Зацікавлені особи мають право на звернення до суду з позовом про скасування висновків державної експертизи лише у разі відмови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин в розгляді заяви про спростування висновків державної експертизи чи окремих їх положень або незгоди з висновками повторної експертизи. Судом не встановлено, що позивачі дотримались процедури, передбаченої ст.37 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Суд зазначив, що внесення відомостей в Держгеокадастр щодо реєстрації земельної ділянки не порушує прав позивачів, оскільки внесення таких відомостей не є реєстрацією прав на цю земельну ділянку.
Матеріалами справи встановлено, що 25.09.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області про надання їй земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства орієнтовною площею 2 га та про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки на території Пухівської сільської ради Броварського району Київської області в межах населеного пункту та надала графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Рішенням Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 10.10.2017 року №781-ХVІІІ-VІІ відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства  с. Пухівка у зв`язку з тим, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року у справі №753/22803/17 скасовано постанову Дарницького районного суду м. Києва від 09.01.2018 року та визнано протиправним і скасовано рішення ХVІІІ сесії VІІ скликання Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 10.10.2017 року №781- ХІІІ-VІІ «Про відмову у наданні земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » та зобов`язано Пухівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2017 року про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, що розташована у с. Пухівка Броварського району Київської області й прийняти відповідне рішення. 
14.07.2018 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Пухівської сільської ради Броварського району Київської області та надала рішення суду.
Рішенням Пухівської  сільської ради Броварського району Київської області від 30.08.2018 року за №1063-ХІІІ-VІІ відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства  с. Пухівка у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральному плану села та іншої містобудівної документації та у зв`язку  з тим, що вказана на картографічному матеріалі земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Міністерства оборони України, про що ОСОБА_1 була поінформована листом Пухівської сільської ради Броварського району Київської області від 26.09.2018 року №569/02-13.
Встановлено, що проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Пухівка в межах Пухівської сільської ради Броварського району Київської області Кидисюк О.В. було розроблено згідно із заявою ОСОБА_1 Броварським районним виробничим відділом Київської обласної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру».
Як вбачається з пояснювальної записки проекту, підставою для його розроблення була відповідь про відмову сільської ради від 10.10.2017 року №781 ХVІІІ сесії VІІ скликання, рішення Дарницького районного суду від 09.01.2018 року, рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року у справі №75/22803/17, повторна заява до Пухівської сільської ради від 04.07.018 року на розроблення проекту із землеустрою, заява громадянина по принципу «мовчазної згоди» та договір на виконання робіт від 03.09.2018 року №182910000035-ПЗ.
Встановлено, що експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Перев`язко М.А. 18.03.2020 року за №4586/82-20 було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Пухівка в межах Пухівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_1 як такий, що відповідає земельному законодавству та прийнятим до нього нормативно-правовим актам. На момент складення проекту землеустрою: землі запасу К.16.00; обмеження на земельній ділянці відсутні; необхідність проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації у відповідності до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, 15.06.2020 року відділом у Томаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки за місцем розташування: Київська область, Броварський район, с. Пухівка, площею 2 га; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид користування: для ведення особистого селянського господарства; форма власності: комунальна; присвоєно кадастровий номер 3221286801:01:058:0617.
В матеріалах справи є Акт відводу в натурі земельної ділянки, площею 187,5 га в постійне користування від вересня 1973 року військовій частині НОМЕР_1 для спецпотреб відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 24.07.1973 року №504-рс. Відповідно до рішення Пухівської сільської ради від 29.12.2001 року ХVІІІ сесії ХХІІІ скликання вилучено із землекористування військової частини НОМЕР_2 земельну ділянку площею 65,1 га земель оборони (військовий полігон) та передано її до земель запасу.
Відповідно до листа Пухівської сільської ради від 18.01.2018 року №39, сільська рада поінформувала Київське квартиро-експлуатаційне управління про те, що в користуванні військової частини НОМЕР_3 залишилась земельна ділянка площею 5 га та запропонувала звернутися до Броварської районної державної адміністрації для виготовлення правоустановчих документів на земельну ділянку площею 5 га для постійного користування
Відповідно до частин 1-7, 9, 10, 13 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема  скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, зокрема право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.
Відповідно до частин 6-11 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до частин 1, 4-8 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
Отже, зі змісту приведених положень ЗК України вбачається, що при вирішенні питання про одержання земельної ділянки у власність та погодженні проекту землеустрою передбачено одержання погодження землекористувача. Також ст.186-1 ЗК України розрізняє поняття погодження проекту землеустрою та проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації у разі передбачення такої при погодженні проекту землеустрою.
Як вбачається з висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 18.03.2020 року №4586/82-20 земельна ділянка  відноситься до земель запасу К.16.00; проект погоджений без зауважень; необхідність проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».
Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обов`язковій державній експертизі підлягають: схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць; проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у разі формування земельних ділянок за рахунок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; технічна документація з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки земельних ділянок. 
Відповідно до ч.1 ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення з позовом до суду Міністерства оборони України та Квартиро-експлуатаційного управління було незгода з діями відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області щодо погодження висновку від 18.03.2020 року №4586/82-20 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 3221286801:01:058:0617; діями Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 3221286801:01:058:0617; на думку позивачів, бажана земельна ділянка, площею 2 га є частиною земельної ділянки, яка в 1973 році була виділена Міністерству оборони для державних потреб. На даний момент вказана земельна ділянка є землями оборони, відноситься до державної власності, перебуває у постійному користуванні та в управлінні згідно з законом Міністерства оборони України. Позивачі вважали, що такі дії порушують їх права, оскільки унеможливлює реєстрацію в Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки за оборонним відомством. 
Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, а тому необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка з кадастровим номером 3221286801:01:058:0617, площею 2 га в межах Пухівської сільської ради, яку бажає отримати у власність третя особа – ОСОБА_1 є частиною земельної ділянки площею 5 га, що була виділена у 1973 році для державних потреб, є землями оборони (розпорядження Ради Міністрів Української РСР від 24.07.1973 року №503-рс); спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні позивачів, про що видано державний акт від 23.09.1975 року, який не скасований у встановленому порядку. Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно ст.92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою державними установами, організаціями передбачене діючим земельним законодавством. У даному випадку право постійного користування земельною ділянкою підлягає доказуванню та захисту відповідно до законодавства. 
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до ч.1 ст.15, п.10 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Оскільки на підставі дій суб`єктів владних повноважень щодо погодження висновку проекту землеустрою та державної реєстрації земельної ділянки у третьої особи ОСОБА_1 у подальшому може виникнути право власності на земельну ділянку, якою користуються  позивачі, право яких підлягає доказуванню та захисту, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Водночас визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.238 ч.1 ст.239 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справи.
Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, суд апеляційної інстанції вважає, що  рішення суду першої інстанції слід скасувати, закрити провадження у справі та роз`яснити право позивачам протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови подати відповідну заяву до суду апеляційної інстанції, за результатом розгляду якої справа має бути скерована до відповідного суду першої інстанції.
Керуючись статтями 238, 239, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд –

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України та Київського квартиро-експлуатаційного управління – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року у справі №160/15715/20 – скасувати.
Провадження у справі №160/15715/20 – закрити.
Роз`яснити Міністерству оборони України, Київському квартиро-експлуатаційному управлінню, що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Третього апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова