Ухвала
21 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 442/4168/17
провадження № 61-2057ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 
2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Тетяна Анатоліївна, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» (далі - ПАТ «УкрІнБанк»), в якому просила: застосувати, у порядку вимог статті 216 ЦК України, наслідки недійсності нікчемного правочину з вчинення 29 жовтня 2015 року договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т. А., зареєстрованого за реєстровим № 7009, шляхом повернення у власність товариству з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Карпатські зорі» «Центр реабілітації та оздоровлення» нежитлових будівель та приміщень з усіма їх приналежностями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будівлю лікувального корпусу, позначену на плані літ. «А-2», загальною площею 377,8 кв. м. (індексний № 1610256); будівлю спального корпусу, позначену на плані літ. «В-3», загальною площею 1916 кв. м. (індексний № 1610933); приміщення їдальні, позначене на плані літ. «Б-1», загальною площею 642,9 кв. м., (індексний № 1612607); приміщення холу, кінозалу, бювету мінеральних вод, позначене на плані літ. «Б-1», загальною площею 358,7 кв. м. (індексний № 1613364).
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, у позові ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скульська Т. А., про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, відмовлено.
 
04 лютого 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року (надійшла до суду 09 лютого 2021 року), в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 11 лютого 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України, та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, сплатити судовий збір, надати докази поважності причин пропуску строку подачі касаційної скарги. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
17 березня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Рупінського О. Б. на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 11 лютого 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2021 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, оскільки недоліки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року, не усунуті в повному обсязі, а саме не вказані конкретні підстави касаційного оскарження, відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, не надано доказів поважності причин пропуску строку подачі касаційної скарги та належних доказів сплати судового збору.
19 квітня 2021 року до Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Рупінського О. Б. на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 11 лютого 2021 року.
Однак, у даному клопотанні представник заявника вкотре не вказав підстави касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України та не надав належних та допустимих доказів поважності пропуску строку подачі касаційної скарги.
Враховуючи, що постанова Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень  21 жовтня 2020 року, то наведені представником заявника підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки ним не надано доказів того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення заявнику копії цього судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Заявнику роз`яснювалося, що посилання представника заявника на постанову Верховного Суду України (справа № 442/4416/16), як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийнята Верховним Судом, оскільки вказана справа стосується тих самих сторін, а не подібних правовідносин, що не є підставою касаційного оскарження в розумінні частини другої статті 389 ЦПК України.
Станом на 20 квітня 2021 року вимоги, викладені в ухвалі Верховного суду від 11 лютого 2021 року, заявником не виконані, що перешкоджає Верховному Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає визнанню неподаною та поверненню.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню 
із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 листопада 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                              Г. В. Коломієць