справа № 991/3024/21
провадження №11-сс/991/366/21

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м.Київ

        Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , 
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 травня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №52020000000000651 від 19 жовтня 2020 року,
ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
Детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №52020000000000651 від 19 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК, у тому числі за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК.
30 квітня 2021 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) від 28 квітня 2021 року про накладення арешту на майно, вилученого при проведенні 27 квітня 2021 року обшуку житла ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 травня 2021 року вказане клопотання прокурора задоволено частково, накладено арешт на вилучене при проведенні обшуку зазначеного житла майно з забороною володіти, користуватися і розпоряджатися ним, а саме на мобільний телефон iPhone 11 Pro з сім-карткою s/n НОМЕР_1 та планшетний комп`ютер iPad model A1652 serial НОМЕР_3 з сім-карткою s/n НОМЕР_2 , накладення арешту мотивовано необхідністю забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги і доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, представники власника майна ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою в задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначають, що як в письмовому клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах, так і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутні дані або посилання на них, які б вказували на існування обґрунтованої підозри, наявність потреб досудового розслідування та наявність будь-якого завдання, що може бути виконано в результаті арешту електронних носіїв інформації, вилучених за місцем проживання ОСОБА_5 .
Так, в апеляційній скарзі та письмових доповненнях до неї адвокати звертають увагу, що метою накладення арешту в клопотанні вказано необхідність збереження речових доказів, однак, слідчий суддя залишила поза увагою, що клопотання прокурора про арешт майна не містить відомості про ознаки, властивості майна, які б вказували на можливість використання вилученого майна як речового доказу у кримінальному провадженні, при цьому саме по собі процесуальне рішення детектива НАБУ про визнання вилученого майна речовим доказом не свідчить про наявність визначених в ст.98 КПК обставин і умов.
Також адвокати зазначають, що долучені до клопотання прокурором та детективом (як додаткові матеріали) протоколи негласних слідчих (розшуковик) дій, протоколи обшуку, протоколи допиту свідків, а також протокол огляду речей і документів від 14 грудня 2020 року є недопустимими доказами, оскільки отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, без попереднього дозволу суду та не в повному обсязі, а саме без відеозапису слідчої дії - обшуку та не відповідають вимогам ч.3 ст.99 КПК, відповідно до якої суду надаються саме оригінали документів, у зв`язку з чим не могли бути враховані слідчим суддею при вирішенні питання про арешт майна. 
Натомість, на переконання адвокатів, слідчим суддею не взяті до уваги доводи представників власника майна щодо неконституційності Національного антикорупційного бюро України, Вищого антикорупційного суду та Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду як підстава для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. 
Крім того в апеляційній скарзі наводяться обґрунтування щодо відсутності у ОСОБА_5 жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, та міститься посилання на недоведеність наявності потреб досудового розслідування в арешті майна, що виправдовують такий спосіб втручання у права і свободи власника майна.
До того ж, на думку представників власника майна, мало місце порушення встановленого ч.3 ст.35 КПК порядку визначення слідчого судді для розгляду справи, та як наслідок, ухвалення судового рішення незаконним складом суду.
Помилковим на думку осіб, які подали апеляційну скаргу, є також посилання слідчого судді на постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 727/6578/17, у зв`язку з чим зазначено про можливі порушення детективами НАБУ права ОСОБА_5 на таємницю спілкування, які полягатимуть в огляді електронних засобів інформації, що містять доступ до його приватного спілкування за відсутності ухвали слідчого судді про дозвіл на таке втручання. 
Таким чином, за обґрунтуванням апеляційної скарги, обмеження ОСОБА_5 в реалізації його права власності не ґрунтується на умовах передбачених кримінальним процесуальним законодавством, і таке втручання у основоположні права і свободи не є виправданим з точки зору справедливості, розумності та досягнення дієвості кримінального провадження, яке в своїй сукупності свідчить, що наразі таке втручання є свавільним та має бути припинено.

Позиції учасників судового провадження.
Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити із зазначених у ній підстав.
Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено без участі власника майна.
Мотиви суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
У відповідності до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з положеннями ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
З матеріалів судового провадження вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №52020000000000651 від 19 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК. Досудове розслідування здійснюється щодо обставин висловлення особами, серед яких службові особи ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», які діяли за попередньою змовою, прохання надати їм неправомірну вигоду в особливо великому розмірі за вчинення дій, що входять до їх повноважень та пов`язані із укладенням договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «ЄАІЮ» між ДП «МТП «Чорноморськ» та ТОВ «Тріар Україна», а також за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК, щодо обставин одержання в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» за пособництва директора ТОВ «Автотехцентр» неправомірної вигоди в особливо великому розмірі за схвалення ДП «МТП «Чорноморськ» як кредитором з найбільшою кількістю голосів запропонованого ТОВ «Тріар Україна» плану санації боржника ТОВ «ЄАІЮ» на зборах кредиторів. Під час проведення досудового розслідування отримано інформацію, що до вчинення зазначеного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_5 - радник директора ДП «МТП «Чорноморськ».
В межах вказаного кримінального провадження 27 квітня 2021 року при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , детективами НАБУ виявлено та вилучено, зокрема мобільний телефон iPhone 11 Pro з сім-карткою s/n НОМЕР_1 ; планшетний комп`ютер iPad model A1652, serial НОМЕР_3 з сім-карткою s/n НОМЕР_2 , на які оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 24 травня 2021 року накладено арешт.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, приймаючи таке рішення слідчий суддя дійшов висновку про доведеність детективом у судовому засіданні, що у своїй сукупності та взаємозв`язку зміст доданих до клопотання прокурора копій окремих матеріалів кримінального провадження свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено особливо тяжке корупційне кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.368 КК, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Детектив у судовому засіданні на основі наданих матеріалів кримінального провадження обґрунтував наявність розумних підозр вважати, що вилучені мобільний телефон і планшетний комп`ютер відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, та за таких обставин накладення арешту на тимчасово вилучені мобільний телефон і планшетний комп`ютер є необхідною умовою забезпечення збереження цих речей та перевірки фактичної наявності в них файлів (документів), які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи предмет доказування кримінального правопорушення, зважаючи на те, що відомості, які можуть бути виявлені в носіях інформації (як зміст самих файлів (документів, листів тощо), так і відомості про час їх створення, авторство, місце збереження в сукупності), матимуть значення для досудового розслідування для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили, то для досягнення мети збереження цього майна як речових доказів та для виконання завдання із запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, відчуженню є необхідним застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з встановлення заборони володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення за встановлених обставин мети збереження речових доказів неможливо досягти в інший спосіб, аніж арешт майна.
Зазначені обставини покладені слідчим суддею в обґрунтування висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про арешт майна в рамках розслідування кримінального провадження №52020000000000651.
При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, дослідивши надані матеріали, погоджується з мотивами та висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі від 24 травня 2021 року щодо накладення арешту на майно.
Підставою для задоволення клопотання прокурора про арешт майна слідчим суддею в оскаржуваному рішенні зазначено необхідність забезпечення збереження речових доказів, що відповідає змісту положення п.1 ч.2 ст.170 КПК, яке передбачає мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора про арешт майна не містить відомості про ознаки, властивості майна, які б вказували на можливість використання вилученого майна як речового доказу у кримінальному провадженні, а рішення детектива НАБУ про визнання вилученого майна речовим доказом не свідчить про наявність обставин і умов, визначених в ст.98 КПК, колегія суддів враховує наступне.
Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами, згідно з ч.1 ст.98 КПК, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з матеріалів провадження та надано відповідну оцінку слідчим суддею, виявлені та вилучені мобільний телефон та планшетний комп`ютер можуть містити відомості (документи), які мають значення для кримінального провадження і можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Так, слідчим суддею враховано та зазначено в оскаржуваній ухвалі, що ОСОБА_5 працює на ДП «МТП «Чорноморськ» радником директора з безпеки із грудня 2019 року. У виявленому при проведенні обшуку персональному комп`ютері (моноблоці) Apple model A1418 під час його огляду виявлені листування з абонентом «Шева» (за твердженням детектива адресатом листів є ОСОБА_10 , який є службовою особою підприємства та підозрюваним у кримінальному провадженні) від 19 листопада 2020 року та 07 квітня 2021 року з питань, які стосуються порту та ТОВ «Європіан Агро Інвестмент Юкрейн». Також у протоколі огляду від 02 березня 2021 року зафіксовано зміст фрагментів розмов ОСОБА_12 (начальника служби правового забезпечення ДП «МТП «Чорноморськ») із іншими особами, що відбулись 10 листопада 2020 року та 03 грудня 2020 року, в яких особа « ОСОБА_13 » вказується як тіньовий управитель в порту. Зазначене в своїй сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_5 міг використовувати вилучені в нього засоби зв`язку (мобільний телефон і планшетний комп`ютер із сім-картками) для обміну інформацією із іншими особами, зокрема ОСОБА_10 , яка має значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. 
Постановою детектива НАБУ від 28 квітня 2021 року вилучені під час обшуку, зокрема мобільний телефон iPhone 11 Pro з сім-карткою s/n НОМЕР_1 та планшетний комп`ютер iPad model A1652, з сім-карткою s/n НОМЕР_2 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №52020000000000651, оскільки відомості, що містяться в них, за своїм змістом можуть бути використані як докази події кримінального правопорушення, містити відомості про осіб, які його вчинили, а також самі по собі та в сукупності з іншими речами та документами можуть мати суттєве доказове значення для встановлення важливих обстави, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. 
Вилучені під час обшуку мобільний телефон та планшетний комп`ютер були оглянуті детективом НАБУ про, що складений протокол огляду від 30 квітня 2021 року, до якого додано копію наказу № 649-О/2 від 19 грудня 2019 року про прийняття на роботу ОСОБА_5 на посаду радника директора з безпеки ДП «МТП «Чорноморськ», що також вилучений під час проведення обшуку житла ОСОБА_5 . Так, оглядом встановлено, що мобільний телефон та планшетний комп`ютер знаходились в увімкнутому стані, однак доступ до інформації, що знаходилась на них захищений код-паролем з 6 цифр, у зв`язку з чим неможливо провести огляд даної інформації. При цьому слід зазначити, що в ході проведення обшуку ОСОБА_5 повідомив, що він особисто користується вказаними речами, однак на пропозицію детектива відмовив у наданні доступу до інформації, наявної на цих носіях.
Тому колегія суддів зазначає, що за таких обставин, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відомості, які містять вилучені мобільний телефон та планшетний комп`ютер, щодо яких подане клопотання, мають значення для досудового розслідування для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили, та для досягнення мети - збереження цього майна як речових доказів, для виконання завдання із запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, відчуженню є необхідним застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з встановленням заборони володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного дослідження слідчим суддею фактів, зазначених представниками власника майна щодо недопустимості долучених до клопотання прокурора доказів, колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчим суддею досліджувались зазначені питання та надано відповідну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Так, заперечення представників ОСОБА_5 щодо недопустимості протоколів слідчих дій, до яких не долучено всіх додатків, що вказані в них, а також протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, щодо яких не надано відповідних ухвал слідчих суддів про дозвіл на їх проведення, слідчим суддею визнані безпідставними.
Положеннями статті 86 КПК визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом та не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Абзацом шостим ч.2 ст.172 КПК передбачено, що до клопотання про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Тобто на сторону обвинувачення покладено обов`язок надати документи та матеріали кримінального провадження в тому обсязі, який, на переконання цієї сторони, є необхідним і достатнім для підтвердження викладених у клопотанні доводів, що мають значення для вирішення питання про арешт майна. На прокурора, слідчого не покладено обов`язку додавати до клопотання усі зібрані ними під час досудового розслідування докази та матеріали, які безпосередньо не стосуються вирішуваного питання. Те, що сторона обвинувачення не надала разом із копіями протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій - аудіоконтролю особи - копій ухвал слідчих суддів, якими були надані дозволи на проведення відповідних НСРД, не призводить безумовно до визнання недопустимими таких протоколів як доказів на стадії досудового розслідування. У доданих до клопотання прокурора копіях протоколів НСРД у вступній частині кожного з них зазначено про те, що негласна слідча (розшукова) дія була проведена на підставі певної ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду із вказівкою на дату ухвали, її вихідний номер, строк, до якого діє ухвала. Таким чином, на думку колегії суддів вбачається відсутність підстав для висновку, що негласні слідчі дії проведені без попереднього дозволу суду або з порушенням його суттєвих умов, про що обґрунтовано зазначив слідчий суддя в оскаржуваному рішенні.
Твердження адвокатів про те, що додані до клопотання прокурора матеріали кримінального провадження не є завіреними належним чином копіями документів, як це передбачено пунктами 9.31.1-9.31.2 Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України (затверджена Наказом Генеральної прокуратури України від 12 лютого 2019 року №27, зі змінами, внесеними наказом Генерального прокурора від 28 грудня 2019 року №366) (далі - Інструкція), а тому є неналежними і недопустимими доказами, слідчим суддею правомірно визнано безпідставними, оскільки абзацом другим пункту 1.2 цієї Інструкції визначено, що вона поширюється на процесуальні документи в частині, яка стосується загальних принципів роботи з ними і підготовки до передавання в архівний фонд. Згідно з пунктом 9.31.1 Інструкції, органом прокуратури (її структурним підрозділом) засвідчуються копії лише тих документів, що створюються в ньому. До клопотання прокурора про арешт майна додані копії документів, матеріалів кримінального провадження, які не були створені органом прокуратури (її структурним підрозділом). Водночас такі матеріали прошиті, пронумеровані та скріплені підписом детектива у кримінальному провадженні та печаткою НАБУ. 
Також колегія суддів визнає безпідставними посилання адвокатів в апеляційній скарзі на необхідність засвідчення детективом копій долучених до клопотання документів відповідно до вимог п.п. 55 Наказу директора НАБУ «Про затвердження Інструкції з діловодства у Національному антикорупційному бюро України» №26 від 19 лютого 2019 року, з огляду на таке.
Так, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина 5 статті 132 КПК).
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК), доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (частина 1 статті 86 КПК).
Вимоги до документів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання закріплені в абз.2 ч.2 ст.171 КПК, згідно якого до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інші матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Отже вищевказана спеціальна процесуальна норма не зобов`язує слідчого, прокурора додати до клопотання про арешт майна завірених належним чином копій документів 
З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор подав до суду матеріали клопотання про арешт майна (клопотання та додані до нього копії документів) у прошитому і пронумерованому вигляді з зазначенням кількості аркушів та накладенням паперової пломби зі скріпленим печаткою та підписом уповноваженої особи (старшого детектива НАБУ), а тому посилання адвокатів на прийняття слідчим суддею в обґрунтування клопотання недопустимих доказів у кримінальному провадженні є безпідставним.
З урахуванням зазначеного, підстав, передбачених статтями 87-89 КПК щодо визнання доданих до клопотання про арешт майна копій документів недопустимими доказами, адвокатами в апеляційній скарзі не зазначено, не встановлено таких підстав і судом під час розгляду апеляційної скарги.
Окрім того, слідчим суддею надано оцінку аргументам адвокатів з приводу того, що під час розгляду клопотання детектива неможливо брати до уваги в якості доказів протоколи допиту свідка ОСОБА_14 через порушення принципу безпосередності дослідження показань свідка, адже вони є недопустимими в суді. 
Надаючи оцінку цим аргументам колегія суддів зазначає, що слідчий суддя помилково використав як доказ показання свідка, викладені у протоколі допиту. Разом з тим такий протокол не має вирішального значення для вирішення питання арешту майна у цьому провадженні, при цьому суд під час апеляційного розгляду використовує зазначений протокол разом з іншими відомостями для оцінки достовірності доказів.
У зв`язку із вказаним, доводи представників власника майна ОСОБА_5 про неналежне дослідження слідчим суддею аргументів щодо недопустимості долучених до клопотання прокурором та детективом (як додаткові матеріали) протоколів негласних слідчих (розшуковик) дій, протоколів обшуку, протоколів допиту свідків, а також протоколу огляду речей і документів від 14 грудня 2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Не залишилась без оцінки суду і позиція адвокатів, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_5 до обставин, які розслідуються в межах кримінального провадження та про відсутність у нього жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні. 
Так, як вбачається з оскаржуваної ухвали, при оцінці вказаної обставини слідчий суддя виходив із того, що за правилами ч.3 ст.170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що відсутність процесуального статусу у кримінальному провадженні, не може мати правового значення для вирішення питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2, ч.3 ст.170 КПК по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
До того ж, погоджується колегія суддів і з висновками слідчого судді про те, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим. Отже, відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених слідчим суддею обставин в цьому кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.
Також є неприйнятними посилання апеляційної скарги на можливі порушення детективами НАБУ права ОСОБА_5 на таємницю спілкування, які полягатимуть в огляді електронних засобів інформації, що містять доступ до його приватного спілкування за відсутності ухвали слідчого судді про дозвіл на таке втручання, оскільки такі доводи не можуть бути предметом розгляду при апеляційному перегляді рішення про накладення арешту на майно.
В той же час, всупереч доводам апеляційної скарги, посилання в оскаржуваній ухвалі слідчого судді на постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 727/6578/17 стосується виключно проведення детективом саме слідчої дії - огляду персонального комп`ютера (моноблоку), оформлення його відповідним протоколом та не має відношення до можливого проведення негласних (слідчих) розшукових дій, зокрема відповідно до ч.2 ст.264 КПК, на яку посилаються адвокати. 
Оцінюючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо постановлення оскаржуваної ухвали незаконним складом суду колегія суддів враховує наступне.
Перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, наводиться у статті 75 КПК. Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, питання можливості слідчого судді брати участь у розгляді даного клопотання про арешт майна, в тому числі з підстав порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК порядку визначення слідчого судді для розгляду справи вирішувалось слідчим суддею до розгляду клопотання по суті, та за наслідками розгляду заяви адвоката ОСОБА_8 про відвід слідчого судді ОСОБА_15 , ухвалою суду від 14 травня 2021 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.
Варто зазначити, що рішення суду про відмову у задоволенні заяви про відвід не підлягає апеляційному оскарженню, а викладені адвокатами в апеляційній скарзі обставини та їх обґрунтування на думку колегії суддів не є належною підставою для сумніву у порушенні порядку визначення слідчого судді для розгляду клопотання, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги як безпідставні.
Що стосуються доводів адвокатів стосовно неконституційності Національного антикорупційного бюро України, Вищого антикорупційного суду та Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, як підстав для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, колегія суддів зазначає, що вони не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, виходячи з наступного. 
Так, приписами ст.1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», який визначає правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України, чітко зазначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових. Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці, а також вжиття інших передбачених законом заходів щодо протидії корупції. Національне бюро утворюється Президентом України відповідно до цього та інших законів України.
Тобто, правові основи організації та діяльності вказаного правоохоронного органу чітко регламентовані вказаним Законом.
Положеннями п.2 ч.2 ст.31 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч.1 ст.1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» визначено, що Вищий антикорупційний суд є вищим спеціалізованим судом, який розглядає справи, віднесені до його юрисдикції процесуальним законом.
При цьому, посилання в апеляційній скарзі про належність вказаного суду до категорії особливих судів, створення яких не допускається, суперечать вище вказаним нормам закону та ґрунтуються виключно на припущеннях адвокатів.
Крім того, вирішення питань про неконституційність НАБУ, Вищого антикорупційного суду, створених на підставі вищезазначених Законів України, є виключною прерогативою Конституційного Суду України, який «є органом конституційної юрисдикції, що забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України». 
Таким чином, вирішення зазначених в апеляційній скарзі питань та надання оцінки відповідним доводам знаходиться поза межами компетенції Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційних скарг щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегією суддів при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею відповідно до ст.ст.132, 170 КПК дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особами, які подали апеляційні скарги, не надано та під час судового розгляду скарги не встановлено.
В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. 
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).
Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а відтак вимоги апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 392, 404, 422, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 травня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №52020000000000651 від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

       ______________                 _____________                 ______________
        ОСОБА_1                         ОСОБА_2                 ОСОБА_3