СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2021 р.                                                            Справа № 905/1737/20  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Пелипенко Н.М., суддя  Стойка О.В. 
секретар судового засідання Євтушенко Є.В.
за участю представників:
від позивача – Долгополова В.М. (член виконавчого органу), за реєстром;
від відповідача – Макіян Г.М. (адвокат), за довіреністю та свідоцтвом; 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м. Слов`янськ вх. № 828 Д/З на рішення господарського суду Донецької області від 16.02.2021 р. (суддя – Величко Н.В., повний текст складено та підписано 24.02.2021 р.) та на додаткове рішення від 04.03.2021 р. (додаткове рішення складено та підписано 04.03.2021 р.) у справі № 905/1737/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас», смт. Чабани Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД», м. Слов`янськ
про стягнення 218  030,93 грн.

ВСТАНОВИЛА:

22.09.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (далі – ТОВ «Агрозахист Донбас», позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-ЛТД» (далі – ТОВ «СК-ЛТД», відповідач) заборгованості в сумі 111  125,99 грн., 48 % річних в сумі 50  166,96 грн., пені в сумі 21  395,80 грн., штрафу в сумі 33  337,79 грн. та інфляційних втрат в сумі 2  004,39 грн. за договором поставки  №АД8423 від 27.11.2018. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору поставки поставив відповідачеві товар за видатковими накладними, який був оплачений відповідачем частково, внаслідок чого товар на суму 111  125,99 грн. залишився ним неоплаченим, чим порушено умови договору щодо строку оплати, що, в свою чергу, стало підставою для здійснення зазначених нарахувань на суму боргу.
Рішенням господарського суду Донецької області від 16.02.2021р. позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 109  382,93грн., 48 % річних в сумі 50  166,96грн., інфляційні втрати в сумі 1  333,18грн., пеню в сумі 21  395,80грн. та судовий збір в сумі 3  185,21 грн.; в решті позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що:
- за відповідачем, враховуючи здійснені ним оплати, обліковується заборгованість лише за видатковою накладною № 2524 від 19.04.2019 на суму 46  947,93 грн. та за видатковою накладною № 3073 від 02.05.2019 на суму 62  435,88 грн.;
- внаслідок невірного обчислення суми основного боргу розрахунок позивача щодо пені, річних та інфляційних містить помилки щодо бази здійснення нарахувань;
- накладення 30 % штрафу за порушення строку оплати за окремими накладними (без укладення додатків), умовами договору не передбачено, а зобов`язання в межах додатку № 2 до договору виконані відповідачем в строк, чим обумовлена відмова у задоволенні позову в цій частині.
Додатковим рішенням суду від 04.03.2021 заяву ТОВ «СК-ЛТД» про розподіл судових витрат задоволено частково, з позивача на користь відповідача стягнуто судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3  650,52 грн. (у відсотковому співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог).
Приймаючи додаткове рішення у справі місцевим господарським судом зазначено, що до відшкодування за рахунок позивача відповідач пред`являє витрати на проїзд у загальному розмірі 1264,00 грн., з яких: витрати адвоката на проїзд за маршрутом Київ-Харків-Київ для участі у судовому засіданні 28.01.2021 – 574,00 грн. та у судовому засіданні 16.02.2021 – 690,00 грн., проте відповідачем документально не підтверджено використання будь-якого виду транспорту для участі адвоката у цих судових засіданнях, тому у відшкодуванні цих транспортних витрат за рахунок позивача відповідачу відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення скасувати  та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також покласти на позивача судові витрати, понесені сторонами у справі на стадіях розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, що умовами абз. 4 п. 1 додатку № 2 до договору передбачено перерахунок ціни товару не тільки в разі підвищення курсу валюти до гривні, але й навпаки, в разі падіння курсу валюти до гривні, а посилання позивача на примітку до цього пункту не заслуговують на увагу. Таким чином, на думку скаржника, сторони встановили у додатку № 2 компромісний варіант розрахунків, що відповідає інтересам обох сторін, змінивши дискримінаційну норму п. 3.2 договору.
За доводами апеляційної скарги, відповідач повністю здійснив розрахунок за поставлений товар у відповідності до умов договору з врахуванням курсової різниці, а судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги вимоги ч. 2 ст. 533 ЦК України та узгоджені положення додатку № 1 до договору.
Скаржник вважає, що зобов`язання як за договором поставки № 1096, так і за товарними аграрними розписками були ним повністю виконані 08.08.2019 та 23.08.2019, що підтверджується фактом проставляння на аграрних розписках відмітки «Виконано» з підписом та відбитком печатки позивача.
Крім того, скаржник зазначає, що оскільки безпосередньо відповідачем не було понесено витрат на придбання квитків на проїзд адвоката за маршрутом Київ-Харків-Київ, тому доказами понесення витрат є не самі проїзні документи, а документи первісного бухгалтерського обліку (договір, акт, звіт та ін.) про надання правової допомоги, тому судом першої інстанції помилково відхилені ці транспорті витрати.
При цьому, до апеляційної скарги відповідачем додані залізничні квитки на підтвердження понесення ним означених транспортних витрат, проте в апеляційній скарзі всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України не наведено обґрунтування неможливості їх надання суду першої інстанції, тому ці докази не можуть бути прийняті судовою колегією до уваги.
Одночасно з апеляційною скаргою відповідачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у суді апеляційної інстанції.
У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 р. строк позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.
Представник позивача у судовому засіданні в усній формі проти апеляційної скарги заперечив.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.
Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2018 між ТОВ «Агрозахист Донбас», як постачальником, та ТОВ «СК-ЛТД», як покупцем, укладено договір поставки №АД8423, за умовами п.1.1. якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.
За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними, що є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1 договору).
За змістом п.2.2. договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається, в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрив) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США або Євро.
Загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних, що зазначені в п. 2.1., та які є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід`ємною частиною договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) (пункт 2.3 договору).
Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору. 
Умовами п. 3.2 договору сторонами погоджено, що в тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С = (А1:А2) х В (Де С - сума належна до оплати; В - ціна Товару на момент підписання Додатку; А1 - курс МВР дол. США чи Євро до гривні на день перерахування коштів; А2 - курс МВР дол. США чи Євро до гривні на день підписання відповідного додатку). При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.
Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.2. договору. На підтвердження виконання покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п. 3.2. даного договору, сторони продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним додатком або договором в цілому, підписують “Акт звіряння взаємних розрахунків”. Ініціатива підписання “Акту звіряння взаємних розрахунків” покладається на покупця (пункт 3.3 договору).
Згідно з п. 3.4 договору, товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки за накладними (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 30 днів з моменту його отримання за відповідною накладною. 
Умовами п. 3.5 – п. 3.6 договору визначено, що покупець при перерахуванні коштів за товар в платіжному дорученні (в графі „Призначення платежу”) повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі, за ту, що поставлена в минулі періоди. Оплата товару вважається здійсненою в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Ризики не зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника несе покупець. Сторони погоджуються, що у випадку виникнення простроченої заборгованості покупця перед постачальником за поставлені товари, за умови відсутності спору, постачальник може самостійно зараховувати отримані від покупця кошти по оплаті інших товарів по цьому договору, в тому числі отримані як передоплата по іншим товарам, в рахунок заборгованості по раніше несплаченим рахункам-фактурам. 
Відповідно до п. 3.7-п. 3.8 договору, за згодою сторін, після укладення відповідної угоди, може використовуватись інша форма та спосіб розрахунків, у тому числі шляхом зарахування зустрічних вимог та сільськогосподарською продукцією. Сторони дійшли згоди, що для забезпечення грошового зобов`язання за цим договором покупцем може бути надана постачальнику аграрна розписка, на умовах що будуть додатково узгоджені сторонами, та/або особиста порука власника/власників.
Покупець заявляє та запевняє, що розуміє суть та бере на себе валютний ризик, тобто ймовірність додаткових фінансових витрат внаслідок зміни курсу валюти відповідно до пункту 3.2. договору (пункт 3.10 договору).
Пунктами 6.1., 6.2., 6.4. договору передбачено, що поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отриманні від постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику при відсутності такої заяви товар вважається прийнятим покупцем по кількості, та по якості (крім прихованих недоліків). Підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі рахунків для оплати, сертифікату, інструкції щодо використання та застосування даного товару.
Пунктом 7.1.1 договору сторони визначили, що покупець, зокрема, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.
Згідно з п. 7.7 договору, в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього договору, покупець відповідно до ст. 625 ЦК України сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 48 % річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. 
За умовами п. 7.8 договору, в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 5 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 30 % від суми несвоєчасно сплаченого товару.
Відповідно до п. 7.10 договору, стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а позовна давність щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України продовжується до 3 років.
Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків. Сторони домовились, що факсові копії договорів та/або документів матимуть юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами. Будь-які зміни або доповнення до договору дійсні лише у випадку, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані повноважними представниками обох сторін. (пункти 11.2., 11.3., 11.4 договору).
27.11.2018 сторонами також укладено додаток №1 до договору поставки №АД8423 від 27.11.2018, відповідно до умов п.п.1-3 якого сторони визначили асортимент (5 найменувань), кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару; курс МВР України: за 1 дол.США - 27,91 грн.  
Згідно з п. 1 цього додатку, у разі якщо на дату оплати товару курс продажу долару США, який склався за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті оплати товару, зменшився порівняно з курсом продажу долару США, який склався за результатами торгів на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передує даті поставки товару (окремої партії товару), то перерахунок вартості товару, що підлягає оплаті, не здійснюється.
Проте, 18.03.2019р. сторонами було укладено додаток № 2 до договору поставки №АД8423 від 27.11.2018, в якому сторони узгодили асортимент, кількість, ціну та вартість товару, а саме:
- Рекс Дуо 50% к.е. (2*10л) у кількості 340л, ціна без ПДВ за одиницю в гривнях 697,61., сума без ПДВ в гривнях 237.187,40; ціна за одиницю в доларах США, ЄВРО без ПДВ 25,78; вартість в доларах США, ЄВРО без ПДВ 8.765,24;
- Борей Нео (4*5л) у кількості 120л, ціна без ПДВ за одиницю в гривнях 757,68; сума без ПДВ в гривнях 90.921,61; ціна за одиницю в доларах США, ЄВРО без ПДВ 28,00; вартість в доларах США, ЄВРО без ПДВ 3.360,00;
- Відблок Плюс МЕ (2*10л) у кількості 410л, ціна без ПДВ за одиницю в гривнях 381,00; сума без ПДВ в гривнях 156.210,00; ціна за одиницю в доларах США, ЄВРО без ПДВ 14,08; вартість в доларах США, ЄВРО без ПДВ 5.772,73;
- Старгезан 500 к.с. (2*10л) у кількості 2280л, ціна без ПДВ за одиницю в гривнях 207,01; сума без ПДВ в гривнях 471.982,80; ціна за одиницю в доларах США, ЄВРО без ПДВ 7,65; вартість в доларах США, ЄВРО без ПДВ 17.442,00;
- Проксаніл 720ЕС (2*10л) у кількості 2280л; ціна без ПДВ за одиницю в гривнях 222,97; сума без ПДВ в гривнях 508 371,60; ціна за одиницю в доларах США, ЄВРО без ПДВ 8,24; вартість в доларах США, ЄВРО без ПДВ 18.786,83;
що разом з ПДВ складає 1 757 608,08 грн. та 64 952,26 дол.США 
В разі неможливості постачання певного товару із асортименту додатків до цього договору, постачальник вправі здійснити постачання аналогічного виду товару, після узгодження з покупцем.
Курс МВР України 1 дол. – 27.06 грн.
Курс МВР України 1євро – 30,6779 грн.
Порядок зміни ціни та оплати встановлено наступний:
Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на товар за даним додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного додатку.
Оплата вартості товару, зазначеного в додатку, здійснюється покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів.
Курс продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку - курс гривні для продажу долара США/ЄВРО за гривні по міжбанківському курсу гривні, що визначається згідно даних сайту:http://www/finance/ua (міжбанківський курс, продаж USD/UAH, продаж ЄВРО/UAH). У випадку неможливості його застосування застосовується обмінний курс продажу ПАТ "КРЕДІАГРІКОЛЬ БАНК", що діє у касах банку, а у разі неможливості його застосування - офіційний курс гривні до євро ЄС та/або долару США, встановлений Національним банком України.
Згідно з приміткою, в тому випадку, якщо курс долару США/ЄВРО на день оплати вище, ніж курс долару США/ЄВРО на день підписання даного додатку, сторони, для визначення суми, яка підлягає оплаті, використовують наступну формулу: S-(A1/A2)*B, де S - Загальна вартість товару в гривнях з ПДВ на момент оплати (сума, яка підлягає оплаті); В-  Загальна вартість товару в гривнях з ПДВ на момент підписання даного додатку; А2 - курс долару США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день підписання даного додатку; А1 - курс долару США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України до гривні на день перерахування суми платежу. (п.1 додатку №2).
Загальна ціна товару за даним додатком складає – 1  757 608,08 грн.; Оплата здійснюється в наступному порядку: покупець сплачує постачальнику 50% вартості товару до 30.08.2019 року, 50% покупець зобов`язується сплатити постачальнику до 15.10.2019 року. Кінцева дата розрахунків 15.10.2019. (п.3 додатку №2).
Також умовами п.7 додатку № 2 від 18.03.2019 визначено, що підписанням цього додатку сторони вирішили припинити дію додатку №1 від 27.11.2018 до договору №АД8423 від 27.11.2018.
Договір та додатки до нього підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.
За видатковою накладною № 9441 від 22.12.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 1  169  330,83 грн. (з ПДВ), проте 01.04.2019 сторонами укладено додаток №1-в від 01.04.2019 на повернення товару до договору поставки №АД8423 від 26.11.2018, відповідно до умов якого сторони домовилися, що покупець повертає постачальнику товар, отриманий в нього раніше, і постачальник не заперечує проти такого повернення, і не вважає таке, як порушення умов договору (п.1 додатку №1-в).
Пунктом 2, 3 цього додатку сторони узгодили асортимент товару, який підлягає поверненню. Загальна вартість повернення товару за даним додатком складає 1  169 330,83 грн.
Відповідачем до відзиву на позов доданий лист позивача № 1/05 від 05.03.2019, в якому позивач у зв`язку з виробничою необхідністю запропонував провести заміну групи товарів, зазначених у додатку № 1 від 26.11.2018 до договору № АД8423 від 26.11.2018, шляхом повернення частково відвантаженого товару – підписання накладних на повернення та реєстрацію розрахунків коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних, підписанням відповідних додатків на повернення та додатків на поставку товарів.
Товар на суму 1  169  330,83 грн. повернутий відповідачем позивачеві за накладною  № 13 від 01.04.2019.
Таким чином, умови додатку № 1 сторонами фактично не виконувалися та поставка товару відбувалася в межах додатку № 2, після підписання якого додаток № 1 є припиненим, а також окремими видатковими накладними в межах договору.
Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов договору №АД8423 від 27.11.2018, позивач поставив відповідачу товар за наступними документами:
- згідно з додатком №2 від 18.03.2019 р. до договору поставки №АД8423 від 27.11.2018 року на загальну суму 1  757 608,08 грн. (вартість в доларах США 64 952,26): за видатковою накладною №1896 від 11.04.2019р. на суму 1  191 228,72 грн. поставлено всього 9 (дев`ять) найменувань товару;
- за видатковою накладною №2524 від 19.04.2019 року на суму 497  886,12 грн. – одне найменування, 
- за видатковою накладною №3073 від 02.05.2019 року на суму 62 435,88 грн. – одне найменування,
- за видатковою накладною №4634 від 04.06.2019 року на суму 59 116.80 грн. – одне найменування, 
- за видатковою накладною №5845 від 10.07.2019 року на суму 1 194,05 грн. –одне найменування, 
- за видатковою накладною №6711 від 13.08.2019 року на суму 85 668,00 грн. –одне найменування, 
- за видатковою накладною №7746 від 27.09.2019 року на суму 8 000,16 грн. – одне найменування.
Повноваження представника відповідача на отримання товару підтверджується наявними в матеріалах справи довіреностями: №12 від 11.04.2019, № 114 від 22.12.2018, № 26 від 13.08.2019, № 38 від 27.08.2019.
Доказів відмови відповідача від прийняття товару, повернення товару або зауважень щодо якості, кількості чи комплектності ним не заявлено, тому факт здійснення постачання товару позивачем відповідачеві слід вважати доведеним.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
За приписами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи умови договору та додатку №2 до нього, а також норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договором поставки та додатком № 2 до нього передбачено, що перерахунок ціни товару здійснюється лише у випадку збільшення курсу іноземної валюти до гривні і всі валютні ризики несе покупець (відповідач), який за умовами п. 3.10 договору знав про ймовірність понесення ним таких ризиків.
В матеріалах справи відсутні докази внесення змін як до договору поставки, так і у додаток № 2 до нього, в частині умов здійснення порядку розрахунків. При цьому, зміст додатку № 2 не містить умов, які б змінювали чи скасовували умови пунктів 3.3, 3.10 договору поставки.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на умови додатку № 1 до договору в контексті погодження перерахунку у випадку падіння курсу долару США до гривні не приймаються до уваги, оскільки:
- п. 1 додатку № 1 визначено, що у разі зменшення на дату оплати товару курсу продажу долару США порівняно з курсом продажу долару США на дату поставки товару, то перерахунок вартості товару, що підлягає оплаті не здійснюється;
- додаток № 1 сторонами фактично не виконувався (поставлений товар відповідач повернув позивачеві за згаданою накладною) та припинив свою дію в день укладання додатку № 2 – 18.03.2019.
Отже, доводи апеляційної скарги переважно зводяться до власного тлумачення відповідачем умов договору та додатку № 2 до нього, а також до непогодження з даним висновком суду першої інстанції.
Матеріали справи свідчать про те, що позивачем на виконання умов додатку №2 було частково здійснено поставку товару в сумі 1  191 228,72 грн. з ПДВ, а саме за видатковою накладною №1896 від 11.04.2019 (замовлення покупця №503 від 18.03.2019.
Оплата здійснюється в наступному порядку: покупець сплачує постачальнику 50% вартості товару до 30.08.2019 року, 50% покупець зобов`язується сплатити постачальнику до 15.10.2019 року. Кінцева дата розрахунків 15.10.2019. (п.3 додатку №2).
Тобто, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу 595 614,36 грн. до 30.08.2019 включно та 595 614,36 грн. – до 15.10.2019 включно.
За даними наявної у справі виписки банку по рахунку позивача, відповідачем в межах додатку №2 було оплачено поставлений товар в сумі 1  289 074,15 грн. з яких: 27.08.2019 перераховано на рахунок позивача 1  000 000,00 грн. (призначення платежу: сплата за СЗР згідно додатку №2 від 18.03.2019 до договору поставки №АД8423 в т.ч. ПДВ 20% 166 666,67 грн.) та 28.08.2019 перераховано на рахунок позивача 289 074,15 грн. (призначення платежу: сплата за СЗР згідно додатку №2 від 18.03.2019 до договору поставки №АД8423 в т.ч. ПДВ 20% 166 666,67 грн.).
За даними сайту http/www.finance.ua міжбанківський курс, продаж долару США на 23.08.2019 становив – 25,12 грн., на 27.08.2019 становив – 25,15 грн., що є зменшенням по відношенню з встановленим курсом долару США на момент укладання договору (27,06 грн.).
Таким чином, відповідачем сплачено в строк та більше на 97 845,43 грн. (1  289 074,15 – 1  191 228,72) ніж визначено суму до сплати за видатковою накладною №1896 від 11.04.2019.
З огляду на узгоджені сторонами положення п. 3.4 договору, місцевим господарським судом правомірно встановлені строки оплати за наступними накладними:
- видаткова накладна №2524 від 19.04.2019 на суму 497.886,12 грн. (замовлення покупця №2113 від 15.04.2019) – строк сплати до 20.05.2019 включно;
- видаткова накладна №3073 від 02.05.2019 на суму 62.435,88 грн. (замовлення покупця №2113 від 15.04.2019) - строк сплати до 03.06.2019 включно ;
- видаткова накладна №4634 від 04.06.2019 на суму 59.116,80 грн. (замовлення покупця №4213 від 31.05.2019) - строк сплати до 04.06.2019 включно;
- видаткова накладна №5845 від 10.07.2019 на суму 1.194,05 грн. (замовлення покупця №5250 від 03.07.2019) - строк сплати до 09.08.2019 включно;
- видаткова накладна №6711 від 13.08.2019 на суму 85.668,00 грн. (замовлення покупця №5783 від 05.08.2019) - строк сплати до 12.09.2019 включно;
- видаткова накладна №7746 від 27.09.2019 на суму 8000,16 грн. (замовлення покупця №7245 від 26.09.2019) - строк сплати до 27.10.2019 включно.
За даними виписки банку по рахунку позивача, відповідачем в межах договору №АД8423 від 26.11.2018 оплачено поставлений товар в сумі 507 071,77 грн., з яких: 
- 21.12.2018 перераховано на рахунок позивача 351 350,58 грн. (призначення платежу: сплата за СЗР згід.рах№8423 від 27.12.2018 в т.ч. ПДВ 20% 58558,43 грн.);
- 06.06.2019 перераховано на рахунок позивача 11 823,36 грн. (призначення платежу: часткова сплата за Гліфоган зг. Рах. №4213 від 31.04.2019 в т.ч. ПДВ 20% 1970,56 грн.);
- 08.07.2019 перераховано на рахунок позивача 1 194,05 грн. (призначення платежу: сплата за Алфос 56% згідно рах. №5250 від 03.07.2019, в т.ч. ПДВ 20% 199,01 грн.);
- 29.07.2019 перераховано на рахунок позивача 1 742,18 грн. (призначення платежу: сплата за Алфос 56% табл. (21*1 кг) згідно рах на опл. №5701 від 25.07.2019, в т.ч. ПДВ 20% 290,36 грн.);
- 26.09.2019 перераховано на рахунок позивача 8 000,16 грн. (призначення платежу: оплата за димову шашку зг. Рах. На опл. По замовл. №7245 від 26.09.2019 в т.ч. ПДВ 20; 1333,33 грн.);
- 11.12.2019 перераховано на рахунок позивача 132 961,44 грн. (призначення платежу: оплата згідно рах. на опл. По замовл. №5783 від 05.08.2019, остаточно плата зг. Рах. на опл. по замовл. №4213 від 31.05.2019, в т.ч. ПДВ 20% 22160,24 грн.).
Отже, сума зобов`язань відповідача перед позивачем, що не погашена грошовими коштами, склала 109 382,93 грн., з яких:
- за видатковою накладною №2524 від 19.04.2019 заборгованість складає 46 947,93 грн. (сплата від 21.12.2018 в сумі 351.350,58 грн., переплата відповідачем за накладною №1896 від 11.04.2019 в сумі 97 845,43 грн., сплата від 29.07.2019 в сумі 1 742,18 грн.);
- за видатковою накладною №3073 від 02.05.2019 заборгованість складає 62 435,88 грн.
Оскільки доказів сплати означеної заборгованості у добровільному порядку відповідачем до матеріалів справи не надано, тому суд першої інстанції на законних підставах стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 109 382,93 грн., а стягненні решти суми боргу відмовив за недоведеністю.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на товарні аграрні розписки судовою колегією відхиляються за безпідставністю, з огляду на те, що в п. 2.2 цих розписок міститься посилання на договір поставки № 1097 від 19.11.2018, тобто, на інший договір, аніж той, на підставі якого заявлено позов у даній справі.
Крім того, до відзиву на позов позивачем додано договір поставки № 1096 від 19.11.2018, а у самому відзиві наголошено на наявності технічної описки щодо номеру договору у розписках: замість « 1096» в них помилково зазначено « 1097».
Наведені обставини не доводять пов`язаність товарних аграрних розписок від 04.04.2019 із зобов`язаннями відповідача за договором поставки № АД8423 від 27.11.2018, відповідно, дослідження змісту та умов даних документів виходить за межі розгляду справи, чого скаржником в апеляційній скарзі не спростовано.
У зв`язку з простроченням покупцем оплати отриманого товару, ТОВ  "Агрозахист Донбас" нараховано 48 % річних в сумі 59  081,91 грн. за період з 16.10.2019 р. по 18.09.2020 р. (згідно з розрахунком, що є додатком № 3 до позовної заяви) та інфляційні втрати в сумі 1  349,84 грн. за аналогічний період. Водночас, у прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача 48 % річних в сумі 50  166,96 грн. та інфляційні втрати в сумі 2  004,39 грн.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судова колегія дійшла висновку про те, що обґрунтовано заявленими до стягнення є 48 % річних в сумі 58  308,84 грн. та інфляційні втрати в сумі 1  333,18 грн., а у стягненні решти інфляційних втрат місцевим господарським судом відмовлено на законних підставах. 
Враховуючи, що господарський суд не наділений правом виходу за межі позовних вимог, тому з огляду на прохальну частину позовної заяви оскаржуваним рішенням суду обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 48 % річних в сумі 50  166,96 грн.
Крім того, на підставі п. 7.1.1 договору позивачем нараховано до стягнення пеню в сумі 27  188,50 грн. за період з 16.10.2019 по 18.09.2020, проте у прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 21  395,80 грн.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Приписами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором. 
Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі   визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язань.
За приписами  п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки  є  грошова  сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.    
Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції  застосовуються  в розмірі,  передбаченому договором. 
Статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” встановлено, що розмір   пені,  передбачений  статтею  1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної  облікової  ставки   Національного   банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Здійснивши власний перерахунок пені, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обґрунтовано заявленою до стягнення є пеня в сумі 26 869,56 грн., але, з огляду на заявлений розмір пені в прохальній частині позову, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 21  395,80 грн.
Внаслідок того, що накладення 30% штрафу за порушення строку оплати за окремими накладними (без укладення додатків), умовами п. 7.8 договору не передбачено, а правовідносини які склалися між сторонами в межах додатку №2 від 18.03.2019 до договору №АД8423 від 27.11.2018 з боку відповідача виконані в строк, тому підстави для стягнення заявленого позивачем штрафу в сумі 33  337,79 грн. відсутні.
Щодо доводів апеляційної скарги відносно додаткового рішення суду від 04.03.2021 враховується наступне.
Разом з відзивом на позов ТОВ «СК-ЛТД» надано суду попередній (орієнтовний розрахунок) суми витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи. До цього розрахунку відповідачем також додано договір про надання правової допомоги № 20/10-20.01 від 20.10.2020, укладений між ТОВ «СК-ЛТД» та адвокатом Макіяном Григорієм Миколайовичем.
20.02.2021 відповідачем на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України надано до матеріалів справи детальний опис та розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, згідно з яким розмір судових витрат, понесених відповідачем становить 22  244,00 грн., на підтвердження чого ним додано:
- акт про надання професійної правової допомоги від 17.02.2021 на суму 22  244,00 грн.;
- звіт від 17.02.2021 на суму 22  244,00 грн. з деталізацією наданої правової допомоги за договором;
- рахунок на оплату № 218 від 17.02.2021, виставлений адвокатом.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а також розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, згідно з ч.4 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).
Окрім того, судова колегія зауважує, що відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, необхідно брати до уваги наступне:
- відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі “Баришевський проти України” від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі “Гімайдуліна і інших проти України” від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі “Двойних проти України” від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі “Меріт проти України” від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України” від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
- відповідно до ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу “розумного обґрунтування” розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
Наразі, пропорційність є складовим елементом закріпленого ст.8 Конституції України принципом верховенства права, якому за змістом ч.1 ст.11, ч.1 ст.236 Господарського процесуального кодексу України має відповідати будь-яке судове рішення, тоді як покладання на сторону тягарю компенсації неспівмірного розміру понесених іншою стороною витрат на оплату послуг адвоката є несумісним із визначеним ч.1 ст.2 цього Кодексу завданням господарського судочинства, адже матиме фактичний наслідок, тотожний до накладання штрафу.
В зазначених документах наявне посилання на номер даної господарської справи, а участь адвоката Макіян Г.М. в якості представника відповідача у суді першої та апеляційної інстанцій є доведеною відповідачем та матеріалами справи.
При цьому, клопотання про зменшення заявлених відповідачем витрат позивачем не заявлено.
Заперечення позивача надійшли через канцелярію суду 04.03.2021 о 15:56 год., тобто після проведення ГСДО судового засідання у справі (яке ухвалою від 24.02.2021 було призначено на 04.03.2021 об 12:40 год.). До того ж, цією ухвалою суду надано сторонам строк для подачі всіх клопотань, заяв, пояснень та документів (доказів) до 02.03.2021, натомість позивач надіслав свої заперечення за допомогою АТ «Укрпошта» лише 02.03.2021, що свідчить про неналежне виконання ним вимог означеної ухвали суду.
В апеляційній скарзі відповідач не погоджується із відмовою суду першої інстанції у стягненні транспортних витрат, понесених відповідачем з метою участі адвоката у судових засіданнях 28.01.2021 та 16.02.2021, у розмірі 1  264,00 грн., проте до згаданого розрахунку суми судових витрат відповідачем не додано жодних первинних доказів на підтвердження цієї обставини.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.11.2019 р. у справі № 910/1586/18, положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що транспортні витрати понесені не безпосередньо відповідачем, а його представником, тому належними доказами в даному випадку є звіт від 17.02.2021 та акт від 17.02.2021, не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки суперечать на веденій позиції Верховного Суду та ст.76 - ст. 77 ГПК України.
Як зазначено в описовій частині даної постанови, відповідачем до апеляційної скарги додані залізничні квитки, проте всупереч вимогам ч. 3 ст. 269 ГПК України не наведено обґрунтування неможливості подання цих доказів суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для врахування цих доказів в апеляційному провадженні.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що документально підтвердженими та пропорційними до предмета спору, співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), а також витраченим адвокатом часом, є витрати в сумі 20  980,00 грн., на підставі чого з позивача на користь відповідача стягнуто 3  650,52 грн. згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судова колегія звертає увагу, що незважаючи на часткове задоволення позову у справі, стягнення судових витрат у наведеному розмірі не суперечить основоположним засадам пропорційності, розумності та справедливості, оскільки спір у справі виник внаслідок невірного тлумачення відповідачем умов договору, що призвело до виникнення заявленої до стягнення суми основного боргу, який утворився через невірний перерахунок відповідача гривневого еквіваленту в ситуації падіння курсу долару США, а не внаслідок свідомих протиправних дій сторони та/або ухилення від виконання своїх зобов`язань щодо оплати товару.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
При цьому, приймається до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, так само як і додаткове рішення у справі, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційною скаргою, а також інші судові витрати (в т.ч. на професійну правничу допомогу) покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 16.02.2021 р. та додаткове рішення від 04.03.2021 р. у справі № 905/1737/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.
Повний текст постанови складено 18.05.2021 р.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Пушай

Суддя                                                                                           Н.М. Пелипенко  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка