Номер провадження: 22-ц/813/7275/21 
Номер справи місцевого суду: 522/16044/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2021                                                                                        м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Завальнюка Дмитра Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року у складі судді Шенцевої О.П., 
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 . 
Заява обґрунтовувана тим, що заявник постійно страждає від психологічного, а останнім часом економічного та фізичного насилля від свого чоловіка, яке відбувається на очах спільних малолітніх дітей. ОСОБА_2 навідується на адресу де проживає заявниця, доводить її до нервових зривів, забирає особисті речі та її документи, застосовує фізичну силу у присутності неповнолітніх дітей. Заявниця зазначила, що зверталась до правоохоронних органів та дільничного з заявами щодо вжиття заходів стосовно протиправних дій чоловіка. У зв`язку з діями чоловіка, страждають неповнолітні діти, які є свідками застосування проти матері фізичного та психологічного насилля. ОСОБА_2 систематично принижує, доводить до нестабільного нервового стану, після чого викликає поліцію та швидку допомогу, з метою госпіталізувати ОСОБА_1 до психічної лікарні. ОСОБА_2 з метою завдання моральних та фізичних страждань заявниці, виганяє жінку з постійного місця проживання, погрожує завданням тілесних ушкоджень у разі звернення до правоохоронних органів заявниці, використовує у спілкуванні лайку, перешкоджає нормальному спілкуванню та догляду за дитиною з інвалідністю, яка перебуває на утриманні ОСОБА_1 . У зв`язку із тим, що протиправні дії ОСОБА_2 не припиняються, заявниця побоюючись за безпеку свого життя та своїх малолітніх дітей, просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців з відповідними заходами тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести листування, телефоні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців. Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 : заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефоні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Завальнюк Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заява про кримінальне правопорушення, у разі відсутності інших доказів, не доводить «поза розумним сумнівом» про існування фактів, які у ній зазначені. Судом першої інстанції не повно та не всебічно з`ясовано усі обставини справи, не надано оцінки доказів через призму їх належності, допустимості та достатності. Апелянт також зазначив, що і без обмежувального припису не має бажання спілкуватись з заявником, втім, за зазначеною адресою проживають його малолітні діти, що обмежило права батька на спілкування з ними. Також посилався на складені у відношенні заявника протоколи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 173-2, 184, ч.2 ст.183 КУпАП.
Постановою Одеського апеляційного суду від 15.12.2020 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Завальнюка Д.Ю. залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 залишено без змін.
Постановою Верхового Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021 касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником Завальнюком Д.Ю. частково задоволено, постанову Одеського апеляційного суду від 15.12.2020 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Заявниця в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки її представнику, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без її участі.
Заслухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 , в черговий раз ставши жертвою домашнього психологічного, економічного та фізичного насилля з боку чоловіка ОСОБА_2 , 08.09.2020 подала заяву-повідомлення про вчинення останнім кримінального правопорушення за ч. 1-2 ст. 120 та ст. 126 Кримінального кодексу України, та заяву-повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим суд на підставі ст.ст. 1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дійшов висновку про доведеність заявницею ризику продовження застосування ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до неї.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам оскаржене рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 26.06.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.
Від шлюбу подружжя має дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вбачається, що 07.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до начальника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП Одеської області з заявою-повідомленням про вчинення відносно неї ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1-2 ст. 120 та ст.126-1 КК України (доведення особи до самогубства, вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо одного з подружжя іншим).
08.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до начальника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУНП Одеської області з заявою-повідомленням про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (крадіжка).
Вказані заяви 08.09.2020 були зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України».
Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. 
Застосування обмежувального припису не потребує наявності судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника у якості преюдиції, проте не звільняє від обов`язку з`ясування істотних обставин і ухвалення рішення судом із дотриманням принципу "поза розумним сумнівом", що відповідає принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, наявність лише двох заяв, з якими заявниця звернулася до поліції два дні поспіль (07.09.2020 та 08.09.2020) не дають достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 вчиняється відносно ОСОБА_1 домашнє насильство. Жодних відомостей про наслідки розгляду таких звернень не надано, відтак пересвідчитися в обґрунтованості звернення до поліції неможливо. 
Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, які можуть бути прийняті судом лише якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, також суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Витяг ЄРДР від 16.10.2020 за зверненням ОСОБА_1 із заявою від 15.10.2020 про порушення ОСОБА_2 правил обмежувального припису встановлених оскаржуваним рішенням та висновок спеціаліста психолога за результатами психологічного дослідження від 17.11.2020, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає оскільки такі виникли вже після ухвалення оскаржуваного рішення.
Будь-яких інших доказів на підтвердження вимог заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 заявницею не надано.
Вказані обставини справи наразі доводять наявність конфлікту між сторонами, з урахуванням наявності іншого спору між ними щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, проте зазначені обставини не підтверджують факт того, що ОСОБА_2 є кривдником, який чинить домашнє насильство та в результаті його дій ОСОБА_1 є постраждалою особою.
Викладене свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи та побудову висновків суду на припущеннях, невідповідність рішення суду вимогам ст. 263 ЦПК України, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви з мотивів та підстав, викладених вище. 
Враховуючи усі наявні в матеріалах справи докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд помилково вважав, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та прийшов до хибного висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Завальнюка Дмитра Юрійовича задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 07.06.2021.

Головуючий:
               
Судді: