ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/600/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді:                                                     Чаку Є.В.,
суддів:                                                                           Федотова І.В., Коротких А.Ю.
за участю секретаря                                                      Ковтун К.В.      

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на окрему ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії, Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії, Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 4 від 19.12.2019 № 24 щодо неуспішного проходження атестації прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 2105ц від 21.12.2019 про звільнення позивача з посади з 24.12.2019. Поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді з 25.12.2019. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2019 по 15.09.2020 в сумі 1  114 030,023 грн. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 змінено в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови та викладено абзац 5 резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з Офісу Генерального прокурора  на користь позивача  середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.12.2019 по 15.09.2020 в сумі 291173,40 грн.».
02.02.2021 позивач подав до суду першої інстанції заяву про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, в якій останній просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019;
- зобов`язати Генерального прокурора виконати належним чином рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, що набрало чинності, про поновлення ОСОБА_1  в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності з 25.12.2019.
В обгрунтування заяви заявник зазначив, що відповідачем неналежним чином виконанно рішення суду, яке набрало законної сили. Так рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20 відповідача зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу в Офісі Генерального прокурора. Водночас наказом Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу в Генеральній прокуратурі України, тобто в органі, який на теперішній час не існує.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року заяву позивача про визнання протиправними дій та бездіяльності, вчинені суб`єктом владних повноважень, щодо виконання судового рішення в адміністративній справі № 640/600/20 задоволено частково. Визнано протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, оформлене наказом Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора у місячний строк повідомити суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Заяву позивача в іншій частині - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такою ухвалою,  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року. На думку апелянта, ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до частини другої    статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої     статті 5 КАС України     кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно зі     статтею 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України     зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями     382, 383 КАС України. 
У відповідності до  статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.
До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому     статтею 249 цього Кодексу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що в резолютивній частині рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 чітко вказано, на якій саме посаді має бути поновлений позивач і з якої дати, а саме: ОСОБА_1 поновлений в Офісі Генерального прокурора на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів та координації правоохоронної діяльності  з 25.12.2019.
Колегія суддів наголошує, що частиною першою    статті 235 Кодексу законів про працю України    прямо передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог    Закону України «Про запобігання корупції»    іншою особою,    працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 34    постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Проте на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 видано наказ Генерального прокурора від 23.12.2020 № 3024-ц, яким   ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року.
Вказані обставини свідчать про те, що позивача поновлено на посаді у Генеральній прокуратурі України, а не в Офісі Генерального прокурора, як це зазначено у рішенні суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви позивача в частині визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, оскільки таке рішення - наказ Генерального прокурора № 3024ц від 23.12.2020 в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019 не свідчить про належне виконання рішення суду, позаяк не підтверджує поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді саме в Офісі Генерального прокурора.
Доводи апелянта наведені у апеляційній скарзі фактично зводяться до непогодження з висновками суду, наведеними у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 640/600/20, яке набрало законної сили та підлягає до обов`язкового виконання.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.150, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора  залишити без задоволення.
Окрему ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2021 року залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                               Є.В. Чаку

         Судді:                                                                                            І.В. Федотов

                                                                                                               А.Ю. Коротких