ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 638/17013/20

провадження № 22-ц/818/2518/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк
та ОСОБА_1 
на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року у складі судді Латки І.П.,-
в с т а н о в и в:

22.11.2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.01.2019року у розмірі 122024,02 грн. 
       Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 рокупозовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.01.2019 року у розмірі 95813,53 грн. та судовий збір у розмірі 1650,49 грн. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості частини тіла кредиту та відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати стягнути з відповідача. 
        Вважає, що відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків, суд першої інстанції помилково, в порядку ч.4.ст. 263 ЦПК України, посилався на правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) оскільки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами. В цій справі висловлено правову позицію про застосування положень ст. ст. 633, 634 ЦК України щодо договору приєднання у разі відсутності узгодження умов договору, які встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Тоді як в даній справі - підписавши Паспорт споживчого кредиту від 03.09.2019 р. позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом першої інстанції недостатньо досліджено розрахунок заборгованості, який додано позивачем в якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором.
Крім того наголошує, що Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна застосовувати щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, а отже прийшов до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не враховуються при визначенні прав та обов`язків сторін кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, а тому права позичальника порушуються і банк в подальшому не може здійснювати відповідні нарахування та подальше стягнення з позичальника суми процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів, що передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг.
       Відзиву на апеляційні скарги не надано.
       Представником АТ КБ “ПриватБанк” — Кураксіною О.І. до суду надано письмові пояснення на апеляційну скаргу.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 95813,53 грн. суд виходив з того, що вказана заборгованість є сукупною вартістю тіла кредиту, тобто заборгованість за простроченим тілом кредиту є складовою його частиною, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. З наданих позивачем доказів убачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 29.01.2019 року, які останнім не повернуто позивачу. Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості та виписці по договору, доданими до позовної заяви, в яких зазначається про користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення кредиту. Вказані письмові докази свідчать про те, що відповідачем отримувалися кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 29.01.2019 року, які використовувалися відповідачем та частково ним погашались. При цьому із матеріалів справи, а саме розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.01.2019 року убачається, що суми, які сплачувались відповідачем на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, банком вираховувалися на погашення процентів за користування кредитом.
       Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по частині тіла кредиту у розмірі 7763,30 грн. та відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна застосовувати щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, а отже прийшов до висновку, що Умови та правила надання банківських послуг не враховуються при визначенні прав та обов`язків сторін кредитного договору, оскільки не підписані позичальником, а тому права позичальника порушуються і банк в подальшому не може здійснювати відповідні нарахування та подальше стягнення з позичальника суми процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафів, що передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг. А також, посилався на ту обставину, що позивачем безпідставно в рахунок погашення процентів були зараховані кошти в сумі 7763,30 грн.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині АТ «ПриватБанк», зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.01.2019 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.
Крім Анкети-заяви, відповідачем 02.09.2019 була подана заявка на актуалізацію даних по преміальній карті  (збільшення розміру кредитного ліміту), а також  03.09.2019  підписано Паспорт споживчого кредиту (а.с. 17-23), в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме:
1)тип кредитного продукту — Platinum
2)тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці;
3)максимальна сума ліміту — до 100 000 грн;
4)строк договору та строк кредитування — до 240 місяців;
5)спосіб та строк надання кредиту — безготівковим шляхом (на картковий рахунок);
6)процентна ставка в межах (0,00001% річних) та поза межами пільгового періоду (3,1 % на місяць або 37,2 % річних);
7)тип процентної ставки - фіксована;
8)платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, 
9)орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача;
10)реальна річна процентна ставка;
11)порядок повернення кредиту;
12) підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту (74,4 %) та ін.
Статтями 3, 11 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. 
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.1 ст. 626 та ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно ч.1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родинними ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
З правового аналізу зазначених норм убачається, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).        
       Суд першої інстанції, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову в частині незадоволення вимог по тілу кредиту в розмірі 7763,30 грн. та стягненню відсотків за користування кредитом в межах строку дії кредитної картки,з тих підстав, що в укладеному між сторонами кредитному договорі № б/н від 29 січня 2019 року у вигляді Анкети-заяви відсутні умови щодо сплати відсотків, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.
Так, 03.09.2019 року ОСОБА_1 власноруч було підписано Анкету-заяву та Паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається, що сторонами досягнуто згоди щодо базової відсоткової ставки на рівні 3,1 %, максимального розміру кредитного ліміту, тип кредитної лінії — поновлювальна, тип кредитного продукту — Platinum, спосіб та строк надання кредиту — безготівковим шляхом (на картковий рахунок), тип процентної ставки — фіксована, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача, реальна річна процентна ставка, порядок повернення кредиту, який і є Тарифами по кредиту. 
Отже, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо розміру кредиту та процентної ставки за користування кредитом . Відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами.
       Так, даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях — ануітет, тощо.
        Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. 
        Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. 
       Тобто, заборгованість за тілом кредиту не є сталою, адже на кожен конкретний проміжок часу розраховується в залежності від сум, які використані Відповідачем, та сум, внесених на погашення заборгованості. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту.
До того ж, з розрахунку та виписки по особовому рахунку, наданих позивачем, убачається, що згідно з інформації з програмного комплексу Банку відповідач отримала картку строком дії до 01/2022, тобто до 31 січня 2022, таким чином відсотки нараховані банком, як на поточну так і на прострочену заборгованість по кредиту, в межах строку дії картки.
Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що базова відсоткова ставка становить 37,2 % річних ( або 3,1%/міс), що відповідає умовам кредитного договору, погодженого сторонами.
Саме за цією відсотковою ставкою 3,1 % на місяць (37,2 % річних) згідно розрахунку заборгованості банком нараховано суму відсотків в межах строку кредитування, станом на 20.08.2020 року (під терміном кредитування в даному випадку розуміється строк, до якого позичальник повинен сплатити всі поточні заборгованості по тілу кредиту, інакше, після спливу вказаного терміну, тіло кредиту повністю виходить на прострочку) в загальній сумі 5389,53 грн. 
       Так, з 01.04.2020 року тіло кредиту винесено на прострочку в повному обсязі (вбачається з останнього розрахунку заборгованості, колонка розрахунку 6).
       В даному випадку в Паспорті споживчого кредитування, який підписано відповідачем зазначена підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту  — 74,4 % річних (6,2 % /міс).        
       Саме за цією відсотковою ставкою 6,2 % на місяць (74,4 % річних) згідно розрахунку заборгованості банком нараховано суму відсотків в межах строку кредитування, станом на 20.08.2020 року в загальній сумі 13057,66 грн.
Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7763,30 грн., заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 5389,53 грн. та заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 13057,66 грн. 
Наведене та докази наявні в матеріалах справи свідчить лише про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про Умови та правила надання банківських послуг, щодо яких він стверджує, що вони не підписані ним. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміни в частині стягнення частини заборгованості по тілу кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафів та розподілу судового збору. 
Відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       З матеріалів справи убачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2102,00 грн., за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3153,00 грн. (а.с. 74; 147).
       Враховуючи, що апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» повністю, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишає без задоволення за правилами ч. 1, ч. 13 ст. 141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції стягує з відповідача на користь позивача, а саме в розмірі 2 101,90 грн. – за розгляд справи у суді першої інстанції та 3153,00 грн. - за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, - 
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 рокузмінити в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та скасувати в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості відсотків за користування кредитом та розподілу судового збору. 
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7763 (сім тисяч сімсот шістдесят три) грн. 30 (тридцять) коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 5389 (п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн. 53 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 13057 (тринадцять тисяч п`ятдесят сім) грн. 66 (шістдесят шість) коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір, сплачений за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2101 (дві тисячі сто одна) грн. 99 коп.
В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року – залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  (РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570)судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:   С.С. Кругова

                                                                                                            О.Ю. Тичкова