ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5367/21 Справа № 192/43/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Деркач Н.М.,
суддів:Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В: 

У січні 2020 року АТ “Державний ощадний банк України” звернулося до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позову банк зазначив, що між 27 серпня 2018 року АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою було підписано Заяву про приєднання №1401142 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
       Шляхом підписання вказаної заяви відповідачка приєдналася до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви була розміщена на офіційній інтернет-сторінці www.oschadbank.ua та уклала з банком Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п.п. 3.1 п. 3 «Умова про приєднання до Договору Заяви про приєднання). У свою чергу, відповідно до умов договору, банк відкрив на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) за дебетово-кредитною схемою (п.п. 3.2 п.3 «Умов про приєднання до Договору» Заяви приєднання). Відповідно до п.п.6.1 п. 6 «Умови кредитування» Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, підписанням цієї заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, відповідачка ініціювала одержання та погодилася з умовами користування кредитом та підтвердила укладання між нею та банком кредитного договору.
       У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі та видав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 18 грудня 2019 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 45970 грн. 85 коп., з яких 35699 грн. 41 коп. – заборгованість за основним боргом (кредитом); 7563 грн. 83 коп. – проценти за користування кредитом; 134 грн. 55 коп. – комісія; 1393 грн. 78 коп. – пеня за несвоєчасне погашення боргу (кредиту); 747 грн. 69 коп. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 244 грн. 02 коп. – 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 93 грн. 70 коп. – 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 56 грн. 88 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 36 грн. 99 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заявлену заборгованість.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт посилається на те, що помилково додав до позову договір від іншої дати, що стало підставою для відмови у задоволенні позову. 
Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК, не скористалася.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що між АТ “Державний ощадний банк України” та відповідачкою шляхом підписання Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) був укладений Договір, складовою частиною якого є умови Договору банківського рахунку, Кредитного договору. 
       Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором від 27.08.2018 року № 1401142 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 18 грудня 2019 року виникла заборгованість у загальній сумі 45970 грн. 85 коп., з яких 35699 грн. 41 коп. – заборгованість за основним боргом (кредитом); 7563 грн. 83 коп. – проценти за користування кредитом; 134 грн. 55 коп. – комісія; 1393 грн. 78 коп. – пеня за несвоєчасне погашення боргу (кредиту); 747 грн. 69 коп. – пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 244 грн. 02 коп. – 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 93 грн. 70 коп. – 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 56 грн. 88 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 36 грн. 99 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів підписання 27 серпня 2018 року відповідачкою Заяви про приєднання №1401142 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) позивачем суду не надано, як і не надано доказів, того, що Заява про приєднання №1389284 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), яка додана до позовної заяви, містить ідентичні умови кредитування, що і заява №1401142. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
       Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Матеріалами справи встановлено, що банк звернувся до суду з позовом у зв”язку з невиконанням відповідачкою обов”язків за кредитним договором від 27 серпня 2018 року, укладеним у вигляді заяви про приєднання № 1401142 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. 
       При цьому до позовної заяви позивачем додано заяву ОСОБА_1 про приєднання №1389284 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
       Посилання позивача на те, що ним до позову додано розрахунок заборгованості відповідача саме по її заяві від 27 серпня 2018 року про приєднання № 1401142 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки у розрахунку зазначено дату укладення заяви та взято початок для розрахування 17 травня 2018 року.
       Наведені обставини свідчать про недоведеність вимог позивача про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2018 року, укладеним у вигляді заяви про приєднання № 1401142.
       Тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним, законним та обгрунтованим.
       Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем помилково додано до позовної заяви Заяву ОСОБА_1 про приєднання №1389284 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) замість заяви від 27 серпня 2018 року № 1401142 колегією суддів перевірено. З цього приводу слід зазначити наступне.

       
       Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами  та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
       За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
       Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. 
       Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України). 
       Апеляційна скарга, до якої долучено копії договору № 1401142, паспорту споживчого кредиту та розрахунок не містить обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача. 
       У зв”язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для дослідження доказів, поданих банком до суду апеляційної інстанції.
       Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньому повному обсязі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та зібраним доказам по справі.
За таких обставин, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2021 рокузалишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Головуючий:                                                                Н.М. Деркач 

        Судді:                                                                        І.Ю. Ткаченко                                                

                                                                               М.М. Пищида