ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/1655/19 
Номер провадження 22-ц/816/906/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
з участю секретаря судового засідання –Кияненко Н.М.

у присутності:
позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Лисенко Галини Костянтинівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2021 року, ухваленого у складі судді Шелєхової Г.В. у м. Суми, повний текст якого складено 31 березня 2021 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Сумська міська рада, ОСОБА_3 , про визнання права власності в порядку набувальної давності,

                                                         в с т а н о в и в :

У березні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що сторони є братами, проживають у будинку АДРЕСА_1 , який почали будувати їх батьки на підставі договору на право будівництва будинку. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина на половину незакінченого будівництвом будинку 50% готовності з відповідною частиною надвірних будівель. 
Спадщину після ОСОБА_4 прийняли його дружина ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 та двоє синів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . За відповідачем була зареєстрована 1/8 частка будинку, за позивачем та ОСОБА_6 – 1/4 частка будинку, 5/8 часток за ОСОБА_5 . 
Спірний будинок був добудований та прийнятий в експлуатацію. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , після її смерті відкрилася спадщина на 5/8 часток спірного житлового будинку, яку прийняли її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
За позивачем зареєстровано право власності на 5/16 частин будинку з надвірними будівлями як особиста приватна власність та 1/4 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_6 . За відповідачем зареєстровано право власності на 5/16 частин та 1/8 частину будинку на праві особистої приватної власності. 
Позивач стверджував, що з ОСОБА_6 не спілкувався жодного разу з 1978 року при цьому відкрито, добросовісно та безперервно користується її частиною спірного будинку, яка становить 1/8. 
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/8 частину житлового будинку в порядку набувальної давності.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 спадщину, що відкрилася прийняв син покійної ОСОБА_3 . Батько сторін ОСОБА_4 на той момент вже помер, тому право на спадщину після смерті баби виникло також у неповнолітніх онуків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проте їх мати оформленням спадкових прав не займалася. Документи на підтвердження права власності іншої особи на 1/8 частину будинку, яка належала ОСОБА_6 , відсутні. Заявник стверджує, що протягом сорока років відкрито, безперервно і добросовісно користувався часткою ОСОБА_6 , що є достатніми підставами для визнання за ним права власності в порядку набувальної давності.
Сумська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, оскільки позивач не довів добросовісності володіння спірною часткою будинку, доводи зазначені позивачем у апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Інші учасники справи письмових відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Лисенко Г.К., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с. 8 том 1).
Після його смерті половину незакінченого будівництвом будинку АДРЕСА_2 , в рівних частинах успадкували дружина ОСОБА_5 , сини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і мати ОСОБА_6 (а.с. 9 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 (а.с. 8 том 1 ).
Після її смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину по 1/2 частині від 5/8 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці Сумської міської ради з надвірними господарчими та побутовими будівлями (а.с. 11, 14 том 1 ).
За позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 5/16 частин спірного будинку з надвірними будівлями на праві приватної спільної часткової власності та 1/4 частина будинку на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_6 . 
За відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право спільної часткової власності на 5/16 частин та 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 . 
Судом також встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 145 том 1).
Спадщину після померлої прийняв її син ОСОБА_3 , фактично вступивши в управління спадковим майном та отримавши Свідоцтво про право власності на спадщину , яка складалась із житлового будинку з надвірними будівлями розташованими в с.Славгород Краснопільського району Сумської області (а.с. 184-185 том 1).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів факту добросовісного володіння чужим майном, ОСОБА_1 не заперечує своєї обізнаності про те, що власником 1/8 частки будинку, який є предметом спору, була ОСОБА_6 .
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право  приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом частин 1, 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа   чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше  не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме  майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Отже, зі змісту вказаної норми ЦК України, а також роз`яснень, які містяться у  п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «По судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні  враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчать про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.
Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного складу.  
Так, виходячи зі змісту частини 1  статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи,  та які у сукупності повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), є: законність об`єкту володіння; добросовісність заволодіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (строк володіння); безтитульність володіння.    
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначив, що власницею спірної 1/8 частини домоволодіння є ОСОБА_6 , що також підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав (а.с. 178-179 том1).
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Матеріалами справи підтверджується, що після смерті власниці спірної частини домоволодіння ОСОБА_6 спадщину прийняв її син  ОСОБА_3 фактично вступивши в управління спадковим майном та отримавши Свідоцтво про право власності на частину спадкового майна (а.с. 184-185 том 1).
Відомості про відмову спадкоємця від права на спірну частку нерухомого майна у матеріалах справи відсутні.
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 1/8 частину будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 всупереч зазначеним вимогами закону, не довів сукупності вище вказаних обставин, які є підставою для визнання права власності за набувальною давністю.
Посилання позивача лише на користування спірним нерухомим майном протягом тривалого часу не є достатньою підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний, що 1/8 частка житлового будинку, яка є предметом спору та на яку він просив визнати право власності за набувальною давністю, належала ОСОБА_6 , а тому володіння позивачем спірною частиною будинку не можна вважати добросовісним. Та обставина, що власниця не користувалась належною їй часткою домоволодіння та не підтримувала відносин з онуками після смерті сина ОСОБА_4 , не давали ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.
Тому доводи апеляційної скарги про добросовісність, відкритість, безперервність володіння позивачем спірною часткою будинку та можливість визнання за ними права власності за набувальною давністю в порядку, визначеному   ст. 344 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. 
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову із заявлених мотивів.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.        
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                            п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 15 червня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О.І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю. Кононенко

                                                                                                        В.І. Криворотенко