Справа № 161/17645/20 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/668/21  Категорія: 56 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 червня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І., 
секретар судового засідання – Вакіна Д.О.,
з участю представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Смілого А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та 3% річних, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року,  

                                         В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 10.10.2018 він передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8300 доларів США з метою купівлі транспортного засобу, проте, ні у момент передачі коштів, ні у подальшому жодного договору між ними укладено не було.
Відповідач ухиляється від повернення грошових коштів, які були набуті та збережені ним без достатньої правової підстави.
Ураховуючи наведене, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 250794,48 грн., з яких: 236140,91 грн. – сума коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави (ст.1212 ЦК України), що є еквівалентно 8300 доларів США та 14653,67 грн. – 3% річних, нарахованих у порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України, а також відшкодувати судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, набуті та збережені без достатньої правової підстави в сумі 236140 грн. 91 коп., 3% річних у сумі 14653 грн. 67 коп., а всього 250794 грн. 48 коп..
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2929 грн. витрат по сплаті судового збору.
У решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове – про відмову в позові, а також скасувати ухвалу суду від 04.11.2020 про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4, 5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами не було оформлено основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, а тому сплачені позивачем відповідачу кошти у розмірі 8300 доларів США неможливо вважати складовою відповідного правочину. Між сторонами не існували будь-які договірні правовідносини, які виключали б можливість застосування судом до них положень статті 1212 ЦК України.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Так, із матеріалів справи вбачається, що 10.10.2018 ОСОБА_3 написав розписку про те, що, продавши автомобіль VOLKSWAGEN Golf, 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , отримав суму 8300 доларів США, не має ніяких претензій до автомобіля. Гроші отримав від ОСОБА_2 (а.с.71).
Зміст цієї розписки стверджує про отримання коштів після продажу конкретно зазначеного автомобіля, тобто про наявність договірних правовідносин.
Разом із тим, ця розписка не містить вказівки на конкретного покупця автомобіля, а лише на отримання грошей від ОСОБА_2 ..
Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що при придбанні автомобіля були присутні позивач та інші особи, які не бажали оформити договір купівлі-продажу, оскільки їм необхідно було додатково сплачувати податки та збори, наміру сплачувати яких вони не мали.
Разом із тим, представник позивача не зміг пояснити, чому позивач, передавши кошти за проданий автомобіль та вважаючи саме себе його покупцем, не оформив відразу ж належним чином придбання транспортного засобу, чим не спростував пояснень представника відповідача.
Крім того, зазначений у розписці автомобіль, який було відповідачем продано, з 24.10.2019 знаходиться у розпорядженні позивача (а.с.104-зворот).
Зазначену обставину сторона позивача також не спростувала у судовому засіданні.
Ураховуючи наведене, а також те, що відповідно до норм чинного законодавства правомірним володінням транспортним засобом є наявність у особи, яка ним керує лише відповідного свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, передачу яких відповідачем 10.10.2018 позивач не спростував, небажання позивачем, який вважав себе покупцем, оформити договір купівлі-продажу автомобіля із-за необхідності сплати податків та зборів, апеляційний суд доходить висновку, що відповідачем кошти були отримані не безпідставно, у зв`язку із чим у позові необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.
На підставі ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України підлягає до скасування і ухвала суду першої інстанції від 04.11.2020 про забезпечення позову у цій справі.

Керуючись ст.ст.158, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів та 3% річних – відмовити.
Скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2020 року про забезпечення позову у цій справі.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді