Справа № 443/717/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І. 
Провадження № 22-ц/811/3458/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               07 травня 2021 року                                         м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого –судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
                            в с т а н о в и л а: 
У травні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі – АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за укладеною між нею та банком Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі – Генеральна угода) №б/н від 04.03.2016 року у розмірі 20810 грн. 51 коп., з якої станом на 14.03.2019 року: 7023 грн. 51 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 3685 грн. 84 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 9123 грн. 02 коп. – заборгованість за пенею та комісією; 978 грн. 14 коп. – штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаної вище Генеральної угодивідповідач отримала кредит у розмірі 7217 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Своїм підписом відповідач підтвердила, що підписана нею Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на офіційному банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір.
Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті і згідно яких обслуговується відповідач.
Оскільки відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, відтак, допустив порушення взятого на себе зобов`язання, а тому повинен сплатити усю заборгованість. 
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 у користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.03.2016 року у розмірі 7023 грн. 51 коп., що є заборгованістю по тілу кредиту, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 648 грн. 14 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати в частині незадоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди від 04.03.2016 року сторони погодили реструктуризувати існуючу заборгованість відповідача перед банком, зменшивши її в частині процентів, комісії та штрафу, і визначили умови її погашення шляхом повернення тіла кредиту в розмірі 7217 грн. 81 коп. та сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць (18% річних), нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом, що передбачено пунктом 2.1 цієї угоди, та внесення щомісячного платежу в розмірі 261 грн. 86 коп., однак, суд належним чином не проаналізував умови укладеної між сторонами Генеральної угоди і безпідставно відмовив у стягненні інших складових кредитної заборгованості.
Апелянт наголошує, що, враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин, погоджений розмір процентів за користування кредитними коштами та встановлену договором відповідальність у виді пені та штрафу за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення усієї заборгованості. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.04.2021 року, є дата складення повного судового рішення – 07.05.2021 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору. 
З матеріалів справи встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 31.07.2012 року (а.с.8) не визначено розміру процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Однак, 04.03.2016 року відповідач підписала Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 31.07.2012 року, за умовами якої відповідач зобов`язалась повернути кредит у розмірі 7217 грн. 81 коп. та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць, що становить 18% річних, в строк до 31.03.2019 року.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3685 грн. 84 коп. в повній мірі відповідає умовам Генеральної угоди (п.2.1), а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні цієї вимоги банку.
Стягнення штрафу у розмірі 978 грн. 14 коп. встановлено пунктом 2.2 Генеральної угоди за порушення відповідачем зобов`язань по поверненню кредиту, а тому вимога банку в цій частині є також законною і обгрунтованою.
При цьому, вимога банку про стягнення комісії в розмірі 9123 грн. 02 коп. не підлягає задоволенню, оскільки її нарахування не відповідає ні умовам договору, ні закону.
Отже, з урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3685 грн. 84 коп. та штрафу у розмірі 978 грн. 14 коп. і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги позивача задовольнити.
Правових підстав для скасування чи зміни рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення комісії немає, а тому оскаржуване рішення в цій частині необхідно залишити без змін. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України, ураховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом, оскаржуване рішення суду необхідно змінити в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, збільшивши його до 1075 грн. 76 коп.
Окрім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги позивача, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (34%), судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 979 грн. 71 коп.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3685 гривень 84 копійок та штрафу у розмірі 978 гривень 14 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 04.03.2016 року по процентам за користування кредитом в розмірі 3685 гривень 84 копійок та штраф у розмірі 978 гривень 14 копійок.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року в частині визначення розміру судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», змінити, збільшивши його до 1075 гривень 76 копійок. 
В решті рішення суду залишити без змін. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 979 гривень 71 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 07 травня 2021 року.

Головуючий:                                                                 Бойко С.М.

Судді:                                                                         Копняк С.М.
       
                                                               Ніткевич А.В.