17.06.21
22-ц/812/1135/21
Провадження № 22-ц/812/1135/21  Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року  м. Миколаїв
                                                                           справа № 487/7811/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого Данилової О.О.,
суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у письмовому провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 
до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича
про відшкодування шкоди
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 28 січня 2021 року суддею Нікітіним Д.Г. в приміщенні цього ж суду (дата складення повного рішення не зазначена),
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. ( далі – приватний виконавець) про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Позивач зазначав, що є боржником у виконавчому провадженні, незаконно відкритому приватним виконавцем за виконавчим листом № 2-313/11, виданим 5 жовтня 2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва, щодо стягнення з нього та ОСОБА_2 408 119,30 грн. кредитної заборгованості. Приватним виконавцем накладено арешт на його кошти, внаслідок чого арештованим виявився його рахунок у ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк»), на який він отримує пенсію по інвалідності. Дії приватного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження та арешту його рахунку. У зв`язку з арештом його пенсійного рахунку, на кошти якого не може бути звернуте стягнення, він тривалий час позбавлений можливості користуватись необхідними коштами.
Посилаючись на заподіяння шкоди незаконними діями приватного виконавця, ОСОБА_1 , збільшивши вимоги, просив стягнути з відповідача 34 431 грн. не отриманої пенсії за період січня 2019 року – листопада 2020 року та 50 000 грн. моральної шкоди.
Приватний виконавець позов не визнав, посилаючись на вчинення виконавчих дій, в тому числі щодо відкриття виконавчого провадження та арешту коштів боржника, у точній відповідності до вимог закону «Про виконавче провадження». Банківський рахунок на який посилається ОСОБА_1 закон не відносить до рахунку зі спеціальним режимом використання, а до того ж ці обставини визначає не виконавець, а банк, який в разі встановлення такого рахунку повертає постанову виконавця без виконання. Крім того, діючим законодавством не врегульоване питання захищеності банківських рахунків, на які надходять заробітна плата, пенсія тощо, кошти на яких набувають статус вкладу. Порушень прав боржника державний виконавець не вбачає.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів порушень приватним виконавцем вимог виконавчого законодавства при здійсненні виконавчих дій та наявність у нього обов`язку зняти арешт з рахунку за даними обставинами, а також спеціального режиму використання того рахунку, на який за твердженням позивача надходять пенсійні виплати. Крім того ОСОБА_1 не надано доказів, який саме рахунок в АТ «Ощадбанк» використовується для виплати пенсії та виявився арештованим. Отже, позивачем не доведено підстав відповідальності приватного виконавця за заподіяння майнової та моральної шкоди учаснику виконавчого провадження.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позов. Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини; не зазначив норми права та мотиви відхилення доказів, наданих позивачем; не застосував положення статті 70 Закону «Про виконавче провадження» щодо обмежень відрахувань з пенсії, не врахував інші положення цього закону щодо обов`язків виконавця, а тому дійшов невірного висновку про недоведеність заподіяння йому діями виконавця майнової та моральної шкоди.
Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Загальні правила відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також її майну передбачені стаття 1166, 1167 ЦК.
Відповідно до статті 37 Закону «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404) приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.
Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану громадянинові при вчиненні виконавчих дій, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, про що прямо зазначено у пункті 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» ( далі – Постанова №6).
Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав і законних інтересів іншої особи. Залежно від характеру юридичного обов`язку, покладеного на особу правовим актом, договором, службовими обов`язками тощо, протиправна поведінка може бути у формі протиправної дії або протиправної бездіяльності.
Майнова шкода, грошовим виразом якої є збитки, поділяється на реальну шкоду, якою є витрати на відновлення порушеного права у зв`язку з втратою та пошкодженням майна, а також упущену вигоду, тобто доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (стаття 22 ЦК).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою полягає в тому, що шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки, тобто не існує будь-яких інших обставин, які вплинули на ці події (опосередкований причинний зв`язок).
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК).
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець має право, зокрема,  накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом) (частина 7 статті 18 цього Закону).
Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника (частини 1-3 статті 56 Закону №1404).
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 48 Закону №1404 заборонено звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частини 3 статті 52 Закону №1404 не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. 
Зокрема, банк, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини 1 статті 34 цього Закону (абзац 2 частини 2 статті 59 Закону №1404).
Правилами пункту 1 частини 4 статті 59 Закону №1404 також передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Рахунками зі спеціальним режимом використання є тільки ті рахунки, які конкретно передбачені законом (частина 2 статті 48 Закону №1404) 

Судом встановлено, що в  провадженні приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. перебуває виконавче провадження № 56481339, відкрите 24 травня 2018 року на підставі виконавчого листа № 2-313/11, виданого 5 жовтня 2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва, щодо солідарного стягнення на користь ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого визнано ПАТ «Дельта Банк») з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 408 119,30 грн. кредитної заборгованості та судові витрати (а.с.36-37).
29 січня 2019 року постановою приватного виконавця накладено арешт на всі грошові кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.69-70).
29 березня 2019 року ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця Куліченка Д.О. з клопотанням про вжиття заходів щодо незаконного арешту коштів на рахунку у АТ «Ощадбанк», який є «пенсійним» (а.с.74-75).
За відповіддю приватного виконавця боржнику ОСОБА_1 підстави для зняття арешту з коштів в АТ «Ощадбанк» відсутні (а.с.76).
Відомості про те, що рахунок на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» є рахунком зі спеціальним режимом використання - відсутні.

Аналіз встановлених обставин дає підстави для висновку про те, що, відкривши виконавче провадження №56481339 та наклавши арешт на грошові кошти постановою від 29 січня 2019 року, приватний виконавець діяв відповідно до вимог статей 18, 48, 52 Закону №1404. 
При цьому відповідача не наділено правом самостійно визначати статус рахунку або джерела надходження коштів.
Банківська установа, на яку нормами статті 52 Закону №1404 покладено обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця виконала, повідомлення виконавцю про особливий статус рахунку не направила.
До того ж, грошові кошти, навіть отримані як пенсія, не є коштами, на які за законом не може звертатись стягнення, про що свідчить правило статті 70 Закону №1404 щодо можливості утримання 20% цих виплат на виконання судового рішення. 
Грошові кошти після зарахування на рахунок боржника є його власністю, втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набувають статус вкладу (постанова ВСУ від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15).
Не надав позивач суду і відомостей про те, що рахунок в АТ «Ощадбанк» є рахунком, на який надходять виключно пенсійні виплати, і на цей рахунок накладено арешт за постановою виконавця. 
Не підтверджений і розмір коштів, які надійшли на рахунок у спірний період (2019-2021 роки).
Отже, апеляційним судом не встановлено підстав вважати дії приватного виконавця щодо арешту, накладеного на грошові кошти в АТ «Ощадбанк», неправомірними.
Такий висновок, викладений  у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року (справа № 905/361/19-ц), у постанові Верховного Суду від 3 лютого 2021 року (справа № 756/1927/16-ц), став підставою для відмови у задоволенні скарги боржника.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Правові позиції Верховного Суду (Верховного Суду України) щодо застосування норм права до спірних правовідносин є обов`язковими для судів нижчих ланок. При цьому правом відступу від цих позицій вищого судового органу такі суди не наділені.
До того ж, дії приватного виконавця у встановленому законом порядку (розділ VІ ЦПК) позивач не оскаржував, таких вимог і не містить цей позов.

Не може вважатись доведеним і факт заподіяння приватним виконавцем шкоди позивачеві у розумінні статті 22 ЦК.
Арештом є тимчасова заборона боржникові у розпорядженні та користуванні грошовими коштами до вирішення питання про можливість звернення стягнення на ці кошти за судовим рішенням, а не позбавлення права власності на це майно та заподіяні збитки. 
Отже, кошти позивача, на які накладено арешт приватним виконавцем, у будь-якому разі, не можуть вважатись збитками/шкодою у розумінні статті 22 ЦК та бути відшкодованими за правилами статті 1166 ЦК.
Недоведеність неправомірності дій приватного виконавця при вчиненні виконавчих дій та порушень прав боржника є підставою і для відмови у застосуванні правил статей 23 та 1167 ЦК щодо відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції вважає про недоведеність підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану боржнику при вчиненні виконавчих дій, а саме складові правопорушення за статтями 1166,1167 ЦК (протиправність дій, шкоди), що є підставою для відмови в позові ОСОБА_1 .
Основні висновки суду, викладені у мотивувальній частині судового рішення, відповідають обставинам справи та положенням норм цивільного та виконавчого законодавства.
Підстав для скасування судового рішення та задоволення позову ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

Водночас, апеляційний суд вважає необхідним зауважити, що відмова у позові ОСОБА_1 в межах заявленим ним вимог (відшкодування шкоди) через недоведеність його позову не вирішує питання про правомірність арешту всіх коштів, які надходять на рахунки боржників як заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо.
За певних обставин такі дії можуть мати ознаки порушення прав боржника у виконавчому провадженні, передбачені статтею 70 Закону №1404.
Верховний Суд зауважив, що права боржника можуть бути поновлені шляхом зняття арешту, який виконавцем може здійснити відповідно до частини 4 статті 59Закону №1404  на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що ці кошти в повному обсязі є пенсійними виплатами та з них проведено утримання в розмірах, передбачених статтею 70 Закону №1404, тобто є коштами, на які заборонено звертати стягнення. Відмова виконавця від вчинення дій за клопотанням учасника виконавчого провадження може бути підставою для оскарження за правилами розділу VІ ЦПК (постанова ВП ВС від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        О.О.Данилова

Судді:                                                В.В.Коломієць 

Н.О.Шаманська

---------------------------------
повну постанову складено 17 червня 2021 року