УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3922/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 48 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді  Коломієць О.С.
суддів                              Галацевич О.М, Шевчук А.М.    
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/3922/20  за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої знищенням плодових дерев 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення  Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею  Шульгою О.М. в м. Коростені
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, на обґрунтуваннях якого зазначив, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка (присадибна ділянка) площею 0,25 га, з кадастровим номером 1822385204:07:005:0016, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . На даній земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розташований гараж, де на відстані 10-15 см позивачем були посаджені багаторічні насадження плодових дерев - 2 сливи. 04 травня 2020 року позивач виявив, що відповідач ОСОБА_2 , який має дачний будинок та земельну ділянку, які розташовані по сусідству за адресою: АДРЕСА_1 та межує з його земельною ділянкою, без його дозволу зайшов на його земельну ділянку та спилив два дерева породи сливи посаджені у 2009 році. З приводу неправомірних дій відповідача 04.05.2020 року позивач звертався з заявою до Коростенського ВП НП ГУНП в Житомирській області. В результаті перевірки було встановлено, що дійсно відповідач ОСОБА_2 здійснив незаконну порубку двох дерев породи слив на його земельній ділянці, що стверджується повідомленням про результати розгляду звернення від 08.05.2020 року.
Працівниками ДП «Коростенське ЛМГ» був розрахований розмір шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок незаконної вирубки дерев, загальна вартість яких складає 2388,62 грн, яку просить стягнути з відповідача. Одночасно позивач просить також стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень, яка полягає в порушенні його прав, свобод та законних інтересів, що завдало душевних страждань, які виразились в тому, що він, як людина похилого віку, інвалід 1 групи загального захворювання, пережив сильний стрес, страх в результаті чого був порушений його спокій і сон, так як він проживає в будинку один. Від посаджених дерев отримував моральне задоволення, що позитивно впливало на стан його здоров`я. 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2020 року позов було задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну знищенням плодових дерев матеріальну шкоду в розмірі 2388,62 грн та 1000 грн заподіяної моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840.80 грн.
В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту належності вказаних дерев на праві власності саме позивачу, їх розташування та незаконної порубки плодових дерев саме на належній позивачу земельній ділянці, враховуючи ту обставину, що суміжні земельні ділянки сторін не розподілені та незакріплені межовими знаками. Перевірка, проведена працівниками Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області та відомість, складена Працівниками ДП «Коростенське ЛМГ», не підтверджують обставини, викладені у позовній заяві. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, з кадастровим номером 1822385204:07:005:0016, які розташовані за адресою:  АДРЕСА_1 , що підтверджується  свідоцтвом про право власності та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.3-9).
Вказана земельна ділянка позивача межує із земельною ділянкою площею, 0,25 га, з кадастровим номером 1822385204:07:005:0025 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка, згідно рішення Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області № 454 від 14.08.2019 року, була передана у власність ОСОБА_3 - дружині відповідача ОСОБА_2 (а.с.30,31). На даній земельній ділянці розташований житловий будинок, який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2018 року також належить ОСОБА_3 (а.с.35)
Згідно польової перелікової відомості пнів №1, складеної провідним інженером ОЗЛ ДП «Коростенське ЛМГ» за адресою: АДРЕСА_1 а зазначено, що на приватній садибі ОСОБА_1 незаконно порублено 2 сироростучі сливи (а.с.15).
З відомості обчислення розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев слідує, що дерева зрубані на приватній садибі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , загальна сума шкоди складає 2388,62 грн (а.с.14). 
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач послався на те, що два дерева породи «Дика слива» були розташовані на земельній ділянці, яка протягом багатьох років належала на праві власності батькам дружині, а тепер їй особисто. Дана земельна ділянка, на якій росли дикі сливи, потребувала догляду, а тому він з дружиною займалися її впорядкуванням і змушені були їх спилити, щоб вони не завдавали шкоду майну позивача. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що є доведеним факт спричинення шкоди позивачу  відповідачем, яка полягала у знищенні двох плодових дерев на території його господарства, внаслідок чого позивачу було завдано майнову шкоду в розмірі 2388,62 грн, що підтверджується наданими письмовими доказами та не спростовані відповідачем. Крім того, враховуючи характер, ступінь, глибину і тривалість моральних, душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок знищення дерев, грошове відшкодування  моральної шкоди у розмірі 1000 грн. буде відповідати вимогам розумності  і справедливості.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Судом вірно вказано, що  обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність  обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення  учасників справи, та інших обставин, які мають  значення для вирішення  справи. Ці дані встановлюються  такими засобами: письмовими,  речовими  і електронними доказами;  висновками експертів; показами свідків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, під час розгляду справи дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1   та стягнення з ОСОБА_2 на його користь матеріальної шкоди, завданої знищенням двох плодових дерев, оскільки факт завдання такої шкоди саме діями відповідача підтверджується польовою переліковою відомістю пнів №1, складеною провідним інженером ОЗЛ ДП «Коростенське ЛМГ», відомістю обчислення розміру заподіяної шкоди, а також поясненнями самого відповідача, який не заперечував факт знищення плодових дерев. При цьому надані ОСОБА_2 до суду першої інстанції правовстановлюючі документи дружини на будинок та земельну ділянку не містять будь-яких посилань на підтвердження тих обставин, що дані дерева були розташовані на належній його дружині земельній ділянці та належали його родині. Інших доказів, які б свідчили про правомірність його дій до суду надано не було.
Також колегія суддів погоджується  з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача моральної шкоди завданої в результаті знищення майна (дерев)  в сумі 1000 грн. виходячи із наступного.
Згідно частини  1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до  ст. 23, 1167 ЦК України, якими передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий                          Судді