ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 р. 	Справа № 520/8895/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Бершова Г.Є. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 (суддя Котеньов О.Г.,  майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 21.12.19) по справі № 520/8895/19
          за позовом   Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства  
          до    Державної екологічної інспекції у Харківській області      третя особа           Державне підприємство "Чугуєво-Бабчанське лісове господарство" 
          про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування припису і подання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківське обласне управління лісового та мисливського господарства,  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області, третя особа - Державне підприємство "Чугуєво-Бабчанське лісове господарство", в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції у Харківській області № 544/11-02 від 24.07.2019 щодо проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, проведеної в термін з 25.07.2019 по 07.08.2019;
- визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції у Харківській області щодо проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, проведеної в термін з 25.07.2019 по 07.08.2019 та за результатами якої складено Акт № 544/11-02/06-06 від 07.08.2019;
- визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Харківській області від 13.08.2019 № 44/06-06;
- визнати протиправним та скасувати подання про анулювання дозволу Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 року № 2961/06-10.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції у Харківській області № 544/11-02 від 24.07.2019 щодо проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, проведеної в термін з 25.07.2019 по 07.08.2019.
Визнано протиправними дії Державної екологічної інспекції у Харківській області щодо проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, проведеної в термін з 25.07.2019 по 07.08.2019 та за результатами якої складено Акт № 544/11-02/06-06 від 07.08.2019.
Визнано протиправним та скасовано припис Державної екологічної інспекції у Харківській області від 13.08.2019 № 44/06-06.
Визнано протиправним та скасовано подання про анулювання дозволу Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 року № 2961/06-10.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Харківській області на користь Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства  судовий збір у сумі 7684 грн 00 коп.
Не погодившись з вказаним рішенням, Заступником прокурора Харківської області подано апеляційну скаргу якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року Закрити апеляційне провадження по адміністративній справі за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 по справі № 520/8895/19 за адміністративним позовом Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства до Державної екологічної інспекції у Харківській області, третя особа Державне підприємство "Чугуєво-Бабчанське лісове господарство" про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування припису і подання. 
Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року по справі № 520/8895/19  скасовано. Справу направлено до Другого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2021 року прийнято справу до провадження.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача та апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.
Позивач явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.  
11.05.2020 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи. Зважаючи на те, що доводи вказаної заяви не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити, зважаючи на наступне.
У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає до задоволення виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що   з 25 по 26, з 29 по 31 липня, з 01 по 02, з 05 по 07 серпня 2019 року Державною екологічною інспекцією у Харківській області проведено позапланову перевірку Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства з питання дотримання вимог природоохоронного законодавства в частині повноважень, передбачених Положенням про обласні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, що затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 21.03.2012 № 134, в діяльності Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства.
Перевірка проведена на підставі наказу  начальника Державної екологічної інспекції в Харківській області  №544/11-02 від 24.07.2019.
Підставою для перевірки стало звернення ОСОБА_1 від 23.07.2019.
Відповідно до направлення на перевірку Державної екологічної інспекції у Харківській області від 24.07.2019 № 544/11-02/06-06 термін проведення заходу було визначено у 10 робочих днів в період з 25 по 26, з 29 по 31 липня, з 01 по 02, з 05 по 07 серпня 2019 року.
За наслідками вказаного заходу відповідачем складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 544/11-02/06-06, який був наданий на підприємство представником Інспекції 12.08.2019, про що було зроблено відповідний запис у журналі вхідної кореспонденції (вх. № 2291 від 13.08.2019).
За результатами проведеної перевірки відповідачем внесено позивачу припис від 13.08.2019 року № 44/06-06, яким зобов`язано позивача вчинити певні дії, а також подання про анулювання дозволу від 14.08.2019 року № 2961/06-10, яким зобов`язав останнього вжити заходи щодо анулювання лісорубних квитків ХА ЛРК № 000662, № 000663, виданих позивачем Державному підприємству "Чугуєво-Бабчанське  лісове  господарство".
Не погоджуючись з рішеннями та діями відповідача у межах спірних правовідносин, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням ст.19 Конституції України та ст. 6 КАС України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів Закону приписів Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що  з боку Інспекції дотримано всі вимоги чинного законодавства щодо здійснення заходу державного нагляду (контролю) Харківського ОУЛМГ та винесення припису, який відповідає нормам чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. «а» абз. 2 ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991р. №1264-XII (далі - Закон №1264-XII) до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: про екологічну та радіаційну безпеку, про оцінку впливу на довкілля; про використання та охорону земель; про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; про охорону, раціональне використання та відтворення тваринного світу; щодо дотримання правил створення, поповнення, зберігання, використання та державного обліку зоологічних, ботанічних колекцій і торгівлі ними; під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання; про збереження об`єктів рослинного та тваринного світу, занесених до Червоної та Зеленої книг України, формування, збереження і використання екологічної мережі; про природно-заповідний фонд; про охорону, використання і відтворення риби та інших водних живих ресурсів; у сфері хімічних джерел струму в частині забезпечення екологічної безпеки виробництва хімічних джерел струму та утилізації відпрацьованих хімічних джерел струму, ведення обліку обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію; щодо дотримання вимог реєстрації в суднових документах операцій із шкідливими речовинами та сумішами; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов; про біологічну та генетичну безпеку щодо біологічних об`єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
Водночас, Закон №2707-XIІ спрямований на збереження та відновлення природного стану атмосферного повітря, створення сприятливих умов для життєдіяльності, забезпечення екологічної безпеки та запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище.
Відповідно до положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 р. № 275 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Держекоінспекції відповідно до п. 1, 2 Положення є реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства.
Однак чинним законодавством не визначено окремого порядку проведення Держекоінспекцією контролю органів державної влади на виконання вимог пункту а) ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Норми зазначених законодавчого та нормативно-правового актів не містять положень щодо порядку видачі наказу на проведення перевірки, порядку проведення перевірки, порядку внесення припису і подання, а також не встановлюють форми зазначених документів.
Натомість, Законом України "Про основні  засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (Закон №877-V) визначені правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Відповідно до ст.1, ч.1 ст.1  Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій. Державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Вивчивши спірні правовідносини, які були предметом перевірки та, враховуючи те, що основним предметом перевірки фактично була діяльність державних підприємств лісового господарства, які вчиняли лісогосподарські заходи із ведення лісовпорядкування, та враховуючи, що нормами Закону та Положень, на які посилається відповідач та прокурор у своїй апеляції, не врегульовано порядок проведення перевірки та видання зобов`язальних актів реагування за наслідками проведеного заходу, суд першої інстанції вірно застосував положення та норми Закону № 877-У до спірних правовідносин, оскільки лише цей закон визначає спосіб дії органів державної влади, які здійснюють державний нагляд, тобто лише у такому випадку дії контролюючого органу будуть відповідати вимогам спи 19 Конституції.
Таким чином, застосувавши положення Закону № 877-V до спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  така перевірка повинна бути проведеною в порядку виключно визначенному  Законом України "Про основні   засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та виключно в діяльності державних підприємств лісового господарства, які діяли на підставі дозвільних документів, виданих позивачем.
При цьому,  при виданні спірного наказу та при проведенні перевірки відповідач керувався виключно приписами Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 року № 312, затвердженому у Міністерстві юстиції України 04 вересня 2017 р. за № 1080/30948, а також ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".
Суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованою та жодним чином не спростованою відповідачем правову позицію позивача щодо того, що такими нормативно-правовими актами не закріплено прав позивача, якими останній може користуватись при проведенні такої перевірки, не визначено обов`язків відповідача при здійсненні заходів контролю, не визначено строку здійснення перевірки та права позивача захищатись, надавати докази та зауваження на підтвердження власної позиції, чим порушується правовий порядок в державі, вимоги до якого закріплені ст.19 Конституції України.
У той же час відповідачем не дотримано вимог Закону №877-V від 05.04.2007 при проведенні перевірки, а саме  посадовими особами Державної  екологічної  інспекції в Харківській області у день надання представникам ХОУЛМГ направлення на перевірку від 24.07.2019 №544/11-02/06-06, не надано звернення ОСОБА_1 та копію наказу №544/11-02 від 24.07.2019, а також копію погодження відповідного центрального органу виконавчої влади, що передбачено ч.1 ст.6 Закону №877-V від 05.04.2007. Зі змістом  вищезазначених документів представників Управління не ознайомлено, а  документів надано не було, про що складено Акт від 25.07.2019.
Копії зазначених звернення та наказу Управління отримало на лист-запит від 10.09.2019 №1121 07.10.2019 листом від 30.09.2019 №3606/06-10 Державної екологічної інспекції в Харківській області.
Копія погодження відповідного центрального органу виконавчої влади не надана а ні під час перевірки, ані до суду.
Аргументи відповідача про те, що співробітникам Харківського ОУЛМГ було запропоновано ознайомитися зі скаргою громадянина ОСОБА_1 та наказом на проведення заходу та про відкритість та готовність до співпраці співробітників Харківського ОУЛМГ, невисловлення ними на час початку проведення заходу бажання зі знайомством підстав його проведення у контексті вимог Закону №877-V від 05.04.2007 є неприйнятними.
Таким чином, при видачі наказу від 24.07.2019 року № 544/11-02, відповідач діяв не у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як це вимагає ст. 19  Конституції України.
З приводу доводів апелянта щодо наявності суперечності змісту «Інструкції з впорядкування лісового фонду України» (Ірпінь - 2006) нормам нормативно-правових актів вищої юридичної сили, слід зазначити наступне.
Згідно статті 47 Лісового кодексу України, лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує нормування державної політики у сфері лісового господарства. Матеріали лісовпорядкування для лісгоспів Харківської та ще п`яти областей України розробляються Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» ВО «Укрдержліспроект» у відповідності до вимог «Інструкції з впорядкування лісового фонду України» (Частина перша. Польові роботи. Ірпінь - 2006. Далі - Інструкція з лісовпорядкування). Інструкція з лісовпорядкування ухвалена рішенням науково-технічної ради Держкомлісгоспу України, протокол №2 від 30 жовтня - 1 листопада 2006 року. Інструкція з лісовпорядкування регламентує порядок і нормативні вимоги щодо проведення лісовпорядкування за єдиною системою в усіх лісах лісового фонду України і обов`язкова для всіх лісокористувачів незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості, тобто вона є єдиною в Україні, яка використовується для проведення польових лісовпорядних робіт.
Інструкція з лісовпорядкування є чинною. Проте, апелянт наполягаючи  на наявність суперечності змісту «Інструкції з впорядкування лісового фонду України» (Ірпінь - 2006) нормам нормативно-правових актів вищої юридичної сили  не зазначив,  в чому саме  на його думку вказана Інструкція суперечить  нормам нормативно -правових актів вищої юридичної сили.
Перевіряючи правомірність оскаржуваного  припису,   колегія суддів  виходить з наступного.
Як вже зазначалось вище, приписами Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", якими керувався відповідач при винесенні оскаржуваного припису, не передбачено порядку винесення, оскарження, виконання такого припису, його форми, тощо.
При цьому згідно з ч. 8 ст. 7 Закону  №877-V припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Юридичний зміст поняття строків, імплементованого в національне законодавства, визначається Європейською конвенцією про обчислення строків (ETS N 76, Базель, 16 травня 1972 року), відповідно до статті 2 якої  для цілей цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день,  з якого  починається відлік строку,  а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.
Тобто, строк - це певний проміжок часу, протягом якого має бути вчинена певна дія.
Так, оскаржуваний припис містить застереження, що він підлягає обов`язковому виконанню у встановлений термін, однак пункти 1-5 оскаржуваного припису не містять конкретного строку виконання, що суперечить положенням вищевказаної статті Закону  №877-V.
Із аналізу п.п. 2, 4 та 5 оскаржуваного припису встановлено, що позивачу необхідно дотримуватися загальних норм чинного законодавства України, а саме: у п. 3 "Санітарних правил в лісах України" зазначено (в частині п. №2 Припису), що види, обсяги, строки, місце та особливості здійснення заходів з поліпшення санітарного стану лісів визначаються державними спеціалізованими лісозахисними підприємствами, органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держлісагентства, а також власниками лісів, постійними лісокористувачами    на   основі   погоджених   відповідно   до вимог   статті  29-1  Лісового  кодексу  України матеріалів лісовпорядкування; в той же час зі змісту ст.43 ЛКУ (в частині п. № 5 Припису), у якій визначено (крім іншого), що розрахункова лісосіка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
При цьому, відповідач не зафіксував конкретних порушень у діяльності Позивача, а в оскаржуваному приписі він посилається лише на загальні норми чинного законодавства України, що є порушенням ч. 8 ст. 7 Закону  №877-V. 
При цьому скаржником  не наведено жодних доводів, які б спростовували такі висновки.
Вказане свідчить про неприпустимість винесення припису з постійним терміном виконання та вказівкою на дотримання загальних норм чинного законодавства, що в свою чергу призведе до втручання у діяльність підприємства та створить підстави для постійних позапланових перевірок останнього.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині  скасування подання про анулювання лісорубних квитків, оскільки  ані Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", ані Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не передбачено такого акту реагування на порушення, виявлені під час здійснення заходів державного нагляду як подання, не затверджено його форми, порядку досудового оскарження, тощо.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, доводи  відповідача про те, що спірне подання не порушує прав позивача, а тому не може бути визнане судом як протиправне, є неприйнятними з огляду на контитуційно встановлене право оскаржувати до суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади.
При цьому відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч цим приписам відповідач не надав належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних дій та рішень.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
Приймаючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2019 по справі № 520/8895/19  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    І.М. Ральченко   	
Постанова складена в повному обсязі  24.05.21. 
(у зв`язку із перебуванням судді Бершова Г.Є. у відпусці)