ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/11181/20  Номер провадження 22-ц/814/1303/21	Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Одринської Т.В.
суддів: Панченко О.О., Пікуля В.П.,
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої залиттям квартири, 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2021 року, -
                               В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 46 916 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн та витрати за складання звіту у розмірі 5000 грн. 
Позов мотивовано тим, що 04 листопада 2020 року з вини відповідача, сталося залиття належної їй квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. Станом на дату подачі позовної заяви в квартирі проведено частково ремонтні роботи на загальну суму 38674,12 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. Загальна сума матеріальних збитків, завданих залиттям квартири, відповідно до звіту про незалежну оцінку майна № 983 ПП «Центр незалежної оцінки та експертиз» становить 46916,00 гривень. Вартість проведення даної оцінки становить 5000, 00 гривень (акт приймання - передачі робіт від 24 листопад 2020 року). Зазначає, що їй також було завдано моральних страждань, оскільки вказані події причинили негативні емоції і переживання.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої залиттям квартири – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 46916 грн., суму сплати судового збору у розмірі 840, 80 грн., витрати за складання звіту у розмірі 5000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено вину відповідача у завданні майнової шкоди, а відтак наявність підстав для її відшкодування. Вартість витрат, необхідних на відновлення пошкоджень, відповідачем належним чином не спростована. Суд не знайшов підстав для задоволення позову в частині моральної шкоди.
З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що його вина у залитті квартири позивача не доведена. Вважає, що матеріали справи не містять доказів наявності причинного зв`язку між шкодою завданою позивачу та його діями, як власника квартири АДРЕСА_2 .
Вважає, що акт про залиття квартири складений без дотримання вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому є неналежним доказом у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 висловив заперечення на ухвалу Октябрського районного суду від 04 березня 2021 року. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права та позбавив його, як відповідача висловити свої заперечення та доводи проти наданого позивачем звіту та заявити клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що відповідач, у поданому клопотанні від 04.03.2021 року, визнав свою вину, щодо залиття квартири, будь-яких заперечень щодо складеного акту не висловив, а лише висловив бажання проведення експертизи для визначення вартості завданих збитків. Вважає, що наданий нею звіт, виконаний відповідно до вимог закону та є належним доказом у даній справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 14) 
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 7)
Актом про залиття від 04.11.2020 року, складеним комісією ТОВ «Полтавакомунсервіс», встановлено, що 04 листопада 2020 року, в квартирі  АДРЕСА_1 , відбулося залиття квартири  АДРЕСА_4 в зв`язку з пошкодженням індивідуальної системи опалення в кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до наповнення водою та розриву натяжної стелі, залиття ламінатної дошки підлоги, стін та гіпсокартонних конструкцій стелі (залиття відбулося у всіх приміщеннях квартири).
Причиною аварії, що трапилась на системі індивідуального опалення, стало пошкодження котла в кв. АДРЕСА_2 (а.с.21).
Згідно звіту про незалежну оцінку майна № 983 ПП «Центр незалежної оцінки та експертиз», вартість відновлюваного ремонту приміщення квартири квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з її залиттям станом на момент надання висновку складає 46 916,00 гривень. (а.с. 43-75) Вартість проведення даної оцінки становить 5000, 00 гривень, акт приймання - передачі робіт від 24 листопад 2020 року.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведення факту залиття квартири позивача внаслідок вини відповідача, як власника квартири поверхом вище. Вартість витрат, необхідних на відновлення пошкоджень квартири внаслідок її залиття, відповідачем належним чином не спростована. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Згідно з частиною першою, пунктом 3 частини другої, частиною третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт комісії ТОВ «Полтавакомунсервіс» від 04.11.2020 року є неналежним доказом наявності вини відповідача у залитті квартири, не заслуговують на увагу, оскільки цей акт відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в ньому наведено: дата та місце складання; член комісії, яким складено акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. (а.с.21-33).
Наданий позивачем акт відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані.
Аргументи апеляційної скарги про недоведеність факту залиття належної позивачу квартири є безпідставними, оскільки цей факт зафіксовано у вищевказаному акті.
Посилання заявника на недоведеність його вини у заподіянні ОСОБА_1 шкоди внаслідок залиття квартири, є неспроможними, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій безпідставно взяв до уваги звіт про незалежну оцінку майна № 983 , також не заслуговують на увагу, оскільки вказаний висновок був складений відповідним фахівцем ОСОБА_3 - оцінювачем Центру незалежної оцінки та експертизи ЦТОВ «Агенство експертної оцінки», в межах своєї компетенції, через порівняно незначний проміжок часу після залиття квартири (24.11.2020). Огляд квартри проведено наступного дня після затоплення – 12.11.2020р. та повторно 16.11.2020р. Висновок містить детальний опис пошкоджень та об`єктивний розмір завданої шкоди.
Доводи ОСОБА_2 про неможливість врахування судом вказаного висновку, оскільки експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність, колегія суддів відхиляє, так як статтею 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, відповідно до умов договору та Закону.
Окрім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Тобто, висновки експерта проведені як на підставі договору, так і на підставі ухвали, мають рівнозначну юридичну силу.
Чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції позбавив його, як відповідача можливості висловити свої доводи та заперечення, оскільки справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження, не заслуговують на увагу, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України дана справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та підлягає розгляду в письмовому провадженні. 
Відповідач не був позбавлений права, у встановлені судом строки, подати докази та заперечення проти позову в письмовому вигляді.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий                          Т.В. Одринська
Судді                  В.П. Пікуль
                                                                                О.О. Панченко