УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/4466/20 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А. 
Категорія 3 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Шевчук А.М.,
Трояновської Г.С. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Невмержицької О.А.
у цивільній справі № 279/4466/20 за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі №279/4466/20, -
в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_2  звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій по вселенню зі сторони відповідачів по справі відносно житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування заяви зазначала, що вказане житлове приміщення нею було придбано на кошти, отримані відповідно до іпотечного договору від 20.07.2007 року. Відповідач ОСОБА_1 , будучи обізнаною про перебування на розгляді в суді вказаної справи, почала вимагати від неї звільнення придбаного нею житла, передачі ключів, а в разі невиконання її вимог - самовільно займе вказане житлове приміщення, посилаючись на те, що вона є власником, незважаючи на існування спору в суді. Вказані дії  ОСОБА_1  носять реальний характер, конкретні вимоги, навіть встановила термін їх виконання до 24.03.2021 року. Будь-які спроби вирішити дане питання в добровільному порядку не дали результатів, що змусило її звернутися до суду з даною заявою, оскільки існує реальна загроза невиконання рішення суду, або утруднення його виконання. Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій по вселенню зі сторони відповідачів по справі відносно житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема вказує, що заявник ввів в оману суд, виклавши в заяві неправдиві факти, що начебто вона зверталась до позивача із вимогою про звільнена житла та передачі ключів та встановила час на виконання цих вимог. Як вбачається із заяви та доданої до неї копії паспорта, заявник не зареєстрований за даною адресою, в даній квартирі не проживає. Крім того за даною адресою, будь-які інші особи також не зареєстровані.Спірне приміщення протягом тривалого часу здається в оренду та не використовується позивачем як основне місце проживання. Крім того, 09.04.2020 приміщення продано на прилюдних торгах. Власник приміщення змінився. Разом з тим, на даний час житлове приміщення займають невідомі люди, які використовують його для здійснення підприємницької діяльності - надають стоматологічні послуги.
Із змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що заявником не вказанні будь-які відомості (факти), які можуть свідчити про те, що в майбутньому неможливо виконати рішення суду, заява є необгрунтованою та не підтверджується доказами.
Звертає увагу на те, що наявність або відсутність проживаючих осіб в квартирі ніяк не впливає на виконання рішення суду про право власності на квартиру, не може будь-яким чином ускладнити виконання рішення суду про реєстрацію чи скасування права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію, а отже причинний зв`язок відсутній.
Тобто, позивачем в супереч вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме заборона всім відповідачам вчинення будь-яких дій по вселенню в житлове приміщення може вплинути або утруднити виконання рішення або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Вважає, що заборона всім відповідачам вчинення будь-яких дій по вселенню в житлове приміщення не є співмірним видом забезпечення позову і порушує баланс охоронюваних законом інтересів учасників справи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючі заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій по вселенню зі сторони відповідачів по справі відносно житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у разі його задоволення може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було порушено норми процесуального права.
  Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотніх наслідків.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
В даному випадку суд першої інстанції, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, не встановив всі обставини, що мають значення для справи та не встановив, кому саме належить право власності на нерухоме майно, щодо якого застосував заходи забезпечення позову. А тому дійшов помилкового висновку, що заявлені вимоги щодо забезпечення позову є обґрунтованими та співмірними із заявленими позовними вимогами. Окрім того, суд першої інстанції не з`ясував, чи вчиняються відповідачем дії, спрямовані на відчуження належного йому нерухомого майна, що призвело до передчасного висновку про наявність достатніх правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на все нерухоме майно відповідача.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відповідно, суди вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову не повинні обмежувати право володіння нерухомим майном законними власника.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянт спростував наведені висновки суду першої інстанції та довів неправильність застосування ним норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленого ним судового рішення.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст.367,368,376,379,381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 березня 2021 року про забезпечення позову за заявою ОСОБА_2 по справі №279/4466/20 скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: судді:
Повний текст постанови складений 16.06.2021 року.