Ухвала
 
04 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 490/7372/17
провадження № 61-8495ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство «СЕТАМ», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів, протоколу і акта їх проведення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати недійсними електронні торги, проведені 24 липня 2017 року, з примусової реалізації 1/2 частини нежитлового приміщення магазину промислових товарів площею 80,4 кв. м, розташованого в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати недійсним протокол від 25 липня 2017 року № 274201 проведення електронних торгів від 24 липня 2017 року та акт про проведені електронні торги від 09 серпня 2017 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Центральний ВДВС міста Миколаєва) щодо продажу зазначеного майна.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 24 липня 2017 року Державне підприємство «СЕТАМ» за дорученням Центрального ВДВС міста Миколаєва провело електронні торги з примусової реалізації 1/2 частини нежитлового приміщення магазину промислових товарів літ. А-2, площею 80,4 кв. м, розташованого в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 . Згідно з протоколом від 25 липня 2017 року № 274201 проведення електронних торгів від 24 липня 2017 року переможцем торгів став           ОСОБА_2 . На підставі вказаного протоколу 09 серпня 2017 року старший державний виконавець Центрального ВДВС міста Миколаєва Кірток А. А. склав акт про проведені електронні торги, згідно з яким переможець торгів вніс кошти за придбане майно в розмірі 380 000 грн. Реалізація вказаного майна відбувалася в межах виконавчого провадження № 53748188 з примусового виконанням рішення суду про стягнення з її чоловіка ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Торги з реалізації згаданого майна проведено з порушенням норм чинного законодавства та її прав як співвласника нерухомого майна, яке було придбане 19 квітня 2007 року під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 .
 
Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсними електронні торги, проведені 24 липня 2017 року Державним підприємством «СЕТАМ» з продажу 1/2 частини нежитлового приміщення магазину промислових товарів літ. А-2 площею 80,4 кв. м, розташованого в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 . Визнано недійсним протокол від 25 липня 2017 року № 274201 проведення електронних торгів від 24 липня 2017 року та акт про проведені електронні торги від 09 серпня 2017 року державного виконавця Центрального ВДВС міста Миколаєва Кірток А. А. щодо продажу 1/2 частини нежитлового приміщення магазину промислових товарів літ. А-2 площею 80,4 кв. м, розташованого в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційні скарги Державного підприємства «СЕТАМ» і Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2019 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
18 травня 2021 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 травня 2019 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову в цій справі є визнання недійсними електронних торгів, протоколу і акта їх проведення з примусової реалізації 1/2 частини нежитлового приміщення магазину промислових товарів літ. А-2, площею 80,4 кв. м, розташованого в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому вказане майно було реалізоване за 380 000 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Посилання заявника на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2021 року у справі № 756/6374/17 та від 05 квітня 2021 року у справі № 741/496/18, не заслуговує на увагу, оскільки у вказаних справах був відмінний від цієї справи суб`єктний склад. Апеляційний суд в цій справі відмовив у задоволенні позову саме з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача, застосувавши при цьому правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, про те, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів. Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів. Ухвалюючи судове рішення у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, порушеної за позовом учасника електронних торгів, відповідачами мають залучатися всі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор електронних торгів і переможець таких торгів, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
 
Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постанові Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є саме підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
 
В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження           № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство «СЕТАМ», Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів, протоколу і акта їх проведення.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко