Справа № 462/8526/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/3780/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Ванівського О.М., Бойко С.М.,
при секретарі Ждан К.О.
стягувача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 10 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

03.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Добоша Юрія Олеговича та його підлеглих Залізничного відділу Державної виконавчої служби міста Львів щодо невиконання судових рішень від 04.06.2015 року Залізничного районного суду м. Львова, рішення від 26.05.2019 р. Апеляційного суду Львівської області та зобов`язати начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Добоша Юрія Олеговича та його підлеглих Залізничного відділу Державної виконавчої служби міста Львів щодо невиконання рішень від 04.06.2015 року Залізничного районного суду м.Львова, рішення від 26.05.2019 р. Апеляційного суду Львівської області усунути порушення та зобов`язати вжити всі заходи для виконання даних судових рішень, здійснити судовий контроль за виконанням судових рішень та винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судових рішень.
В поданій скарзі покликається на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року постановлено стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексації та компенсації в сумі 1583279,32 грн. та стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 10000 грн. (десять тисяч гривень) моральної шкоди, яке набрало законної сили 21.07.2015 року, виконавчий лист видано 29.07.2015 року, проте не виконане. Зазначив, що 04.08.2016 року Залізничний районний суд прийняв рішення про закриття провадження по справі, роз`яснивши, що розгляд таких справ віднесений до юрисдикції адміністративних судів. 07.12.2016 року Залізничний районний суд м. Львова відмовив у задоволенні скарги на дії державного виконавця, дане рішення Апеляційним судом залишено без змін.
Крім того, покликається на постанову від 27.03.2019 року у якій Верховний Суд зробив висновки про хибне тлумачення чинного законодавства попередніми судами: «Тлумачення пункту 7 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV свідчить, що виконавче провадження підлягає закінченню при визнанні боржника банкрутом, а не здійснення процедури ліквідації юридичної особи, постановив: ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду». 29.05.2019р. Львівський апеляційний суд виконав вказівки касаційного суду та зазначив в ухвалі: «У цій справі боржником є державне підприємство, яке перебуває в процесі ліквідації. Згідно п.7 ч. І ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом. Тлумачення пункту 7 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженої постанови) свідчить, що виконавче провадження підлягає закінченню при визнанні боржника банкрутом, а не здійснення процедури ліквідації юридичної особи. З урахуванням наведених норм права та обставин справи апеляційний суд дійшов висновку, що дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції належить визнати неправомірними та скасувати постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30 вересня 2019 року ВП №48331832 про закінчення виконавчого провадження. Рішенням Львівського апеляційного суду від 29.05.2019 року визнано неправомірними дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, скасовано постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30 вересня 2015 року ВП № 48331832 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вжити заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року, з урахуванням Закону України «Про гарантій держави щодо виконання судових рішень». Вважає, що після постанов від 27.03.2019 року Верховного суду від 26.06.2018 року, Львівського апеляційного суду від 29.05.2019 року всі відмовні рішення львівських судів 1-ї та апеляційної інстанцій по бездіяльності державних виконавців щодо боржника ДАП «Львівські авіалінії» підлягають скасуванню.
Покликається на те, що у відповіді від 16.01.2020 року № С-327/1/02 начальник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Добош Ю.О. зазначає, що він та його підлеглі не виконали вимог ухвали від 29.05.2019 року і не збираються виконувати рішення суду. За фактом багаторічного невиконання рішення суду жодних заходів до посадових осіб боржника не вживалося, штрафи не накладалися, не вживаються заходи для встановлення викраденого майна, активів та коштів боржника. За наведеного, просить скаргу задовольнити.
На підтвердження своїх вимог заявник подав копію постанови про прийняття виконавчого провадження від 08.01.2020 року по виконанню рішення суду про стягнення 1593279,32 грн. боргу.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 10 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду задоволено частково.
Визнано дії Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року неправомірними.
Зобов`язано Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року.
У задоволенні решти скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).
Вважає рішення суду незаконним. Звертає увагу, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що вони зверталися з запитами щодо встановлення майнового стану боржника, накладено арешт на майно боржника та накладено заборону на його відчуження, за їх зверненням реалізовувалося майно боржника та кошти виручені з продажу такого майна надходили на депозитний рахунок ВДВС. Згадані обставини виключають можливість стверджувати про невжиття державним виконавцем у повному обсязі заходів примусового виконання та невиконання рішення.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 10 листопада 2020 року та постановити нову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих обставин, що Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не вживається достатньо заходів для виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 червня 2015 року. Окрім цього, суд звернув увагу, що представники виконавчої служби під час розгляду справи в суді першої інстанції не з`явилися та не подали жодних підтверджень по виконанню рішення Залізничного районного суду міста Львова від 04 червня 2015 року.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року постановлено стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексації та компенсації в сумі 1583279,32 грн. та стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 10000 грн. (десять тисяч гривень) моральної шкоди, яке набрало законної сили 21.07.2015 року.
Постановою Верховного Суду України від 27.03.2019 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2017 року про залишення без змін ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2016 року про відмову в задоволенні скарги та справу направлено на новий апеляційний розгляд до апеляційного суду.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.05.2019 року скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2016 року та визнано неправомірними дії Залізничного відділу державної виконавчої служби, скасовано постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби від 30.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вжити заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року з урахуванням Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Постановою заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Антощуком Б. В. 08.01.2020 року прийнято до виконання виконавче провадження № 48331832 по виконанню виконавчого листа № 462/8526/14-ц виданого 29.07.2015 року Залізничним районним судом м. Львова.
Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 3 (п. 3 та 21) статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Під час розгляду справи, Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не долучено жодних належних доказів на підтвердження того, що державними виконавцями вживалися та вживаються заходи щодо виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року у справі №462/8526/14-ц, яке набрало законної сили.

Згідно ч.2,3,4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.  Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).
Колегія суддів не знаходить підстав вважати, що державними виконавцями Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) вжито всіх належних заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року у справі №462/8526/14-ц, яке набрало законної сили.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги представника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 10 листопада 2020 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року

Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

       Судді:                                                                О.М. Ванівський

                                                                       С.М. Бойко