ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1600/19                                        Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/818/2392/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про недоговірні зобов`язання, з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року, ухвалене у  складі головуючого судді Штих Т.В., по цивільній справі № 638/1600/19 за позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного центру невідкладної медичної допомоги та медицини катастроф, головного лікаря Харківського міського психоневрологічного диспансера про зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним відмови надання спеціалізованої психіатричної медичної допомоги,

встановив:

06 лютого 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Харківського обласного центру невідкладної медичної допомоги та медицини катастроф, головного лікаря Харківського міського психоневрологічного диспансера про зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним відмови надання спеціалізованої психіатричної медичної допомоги. 
На обґрунтування позову вказав, що його сусіди ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 з 2000 року експлуатують радіоелектронні засоби, можливо спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації, з метою завдати йому шкоди. Від дій електромагнітних полів у позивача щоденно виникає головна біль та біль на обличчі. За висновком невролога від 07.05.2015 у позивача хронічний головний біль. Вказує, що внаслідок підключення Петровими електричної енергії до арматури залізобетонних конструкцій будинку виникає загроза ураження током мешканців будинку. 02.12.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , підпалили дерев`яні двері у тамбурі його квартири. ОСОБА_2 придбали квартири у м. Харкові, у тому числі на підставних осіб, та шляхом підроблення рішень Дзержинського районного суду м. Харкова, звідки також могли експлуатувати спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації. Внаслідок шкідливої дії електромагнітних полів Петрови створюють неможливі умови для проживання у квартирах, що призводить до переїзду звідти мешканців або їх продажу. Вони намагаються створити фіктивні дані про наявність у позивача психічних розладів, підроблення документів про відчуження квартири, яка належить його матері ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , незаконного отримання права на приватизацію їх квартири по АДРЕСА_3 . Вважає, що у 2000 році вірогідно ОСОБА_2 викрали у нього паспорт сер. НОМЕР_1 , який міг бути використаний для оформлення правочинів по відчуженню вказаних квартир.
ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не проходили військової служби і звільненні від її проходження, вірогідно у зв`язку з психічними захворюванням і здійснюють небезпечні дії для оточуючих. На підставі ст.ст. 11, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», яка передбачає, що по заяві будь-якої особи в випадку скоєння небезпечних дій і наявності тяжкого психіатричного розладу психічний хворий може бути оглянутий психіатром – позивач подав відповідну заяву до Харківського психоневрологічного диспансеру про необхідність примусового огляду ОСОБА_2 психіатром. 12.01.2018 позивач отримав необґрунтовану відмову на його заяву. 13.01.2019 позивач також по телефону «103» зробив повідомлення про необхідність надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю у них тяжкого психіатричного розладу та скоєння небезпечних дій для оточуючих, експлуатації радіоелектронних пристроїв, дією електромагнітних полів від яких завдається шкода мешканцям будинку. Однак працівник служби відмовився прийти на його виклик і сказала, що такий виклик може здійснити лише працівник міліції або родичі.
У зв`язку з цим позивач просив зобов`язати Головного лікаря Харківського міського психоневрологічного диспансеру звернутися до суду заяву про примусовий огляд психіатром і примусової госпіталізації до Харківської обласної психіатричної лікарні № 3 Петрова А.С., ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . 
Визнати незаконним відмову Харківського обласного центра невідкладної медичної допомоги і медицини катастроф направити бригаду спеціалізованої психіатричної допомоги по його повідомленню від 13.01.2019 для надання психіатричної допомоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . 
Представник відповідача Харківського міського психоневрологічного диспансеру № 3 надав до суду заперечення, пояснив в судовому засіданні, що позовні вимоги безпідставні, просив відмовити у задоволенні, а також розглядати справу за його відсутності.
 Представник відповідача Харківського обласного центру невідкладної медичної допомоги та медицини катастроф в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Також міститься клопотання про витребування документів та допит свідків.
Вказав, що мешканці квартир ІНФОРМАЦІЯ_1 та АДРЕСА_4 сім`я ОСОБА_2 з порушенням вимог закону експлуатуються радіоелектронні пристрої, можливо при цьому використовуються спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації. Не виключено, що ці особи страждають на психічні захворювання.
Зазначив, що ці пристрої несанкціоновано підключаються до мережі Інтернет доступу для споживачів. Протягом тривалого часу у нього щоденна головна біль, біль в області серця від дій електромагнітних полів. 
Вважав, що ці пристрої використовуються мешканцями його будинку. У його комп`ютері відбуваються збої в результаті таких протиправних дій. При обстеженні його житлової кімнати за допомогою детектора радіохвиль при мінімальній чутливості виявляється наявність радіохвиль, біля комп`ютера виявляється радіосигнал на частотах 170-300 МГц.
Зазначив, що не виключено, що в цих квартирах використовуються спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації органів внутрішніх справ. Відомості, що підтверджують використання приміщень для задач оперативно-розшукової діяльності і розміщення таких пристроїв, знаходяться в органах внутрішніх справ і ним отримані не можуть.
Вказав, що нотаріусом Грузкова Ю. було використано без його відома його паспорт, за допомогою якого вчинялись шахрайські дії з нерухомістю.
Зазначив, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 не проходили строкову військову службу і ймовірно звільнені від її проходження, у зв`язку із психічним захворюванням. Використання ними радіоелектронних пристроїв з метою заподіяння шкоди може бути проявом важкого психічного захворювання(порушення мислення, пам`яті, волі, емоцій та ін.), і їх дії становлять небезпеку для оточуючих.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду у повній мірі відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів не підтвердження своїх позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_3 .
Позивач не надав копій звернень до відповідачів з приводу неадекватної поведінки мешканців квартир 125,126,127,128 в його будинку.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»:
Психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою її законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків психіатричний огляд особи віком до 14 років (малолітньої особи) проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Законний представник особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, сповіщає орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного про надання ним згоди на проведення психіатричного огляду підопічного не пізніше дня, наступного за днем надання такої згоди.
Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:
вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або
неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або
завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.
Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.
Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення.
У невідкладних випадках, коли за одержаними відомостями, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, заява про психіатричний огляд особи може бути усною. У цих випадках рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром самостійно і психіатричний огляд проводиться ним негайно.
У випадках, коли відсутні дані, що свідчать про наявність обставин, передбачених абзацами другим та третім частини третьої цієї статті, заява повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність проведення такого огляду. У разі встановлення обґрунтованості заяви про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника лікар-психіатр направляє до суду за місцем проживання цієї особи заяву про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку. До заяви додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність проведення такого огляду, та інші матеріали. Психіатричний огляд особи проводиться лікарем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду.
Лікар-психіатр перед проведенням психіатричного огляду зобов`язаний відрекомендуватися особі, яка підлягає огляду, або її законному представнику як лікар-психіатр, назвати своє прізвище, місце роботи та викласти мету огляду.
Дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров`я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.
Умисне подання заяви про психіатричний огляд особи, що містить завідомо неправдиві або неточні відомості щодо стану психічного здоров`я цієї особи, тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону України особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:
вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або
неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
У матеріалах справи відсутні відомості, що зазначені позивачем особи є його сусідами, або що їх поведінка є небезпечною та потребує передбачених ст.ст. 11, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» заходів, або що виявлені у позивача розлади здоров`я пов`язані із зазначеними ним у позові причинами.
Таким чином порушення прав позивача ним не доведено.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психіатричних розладів, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставі та в порядку передбаченим чинним законодавством.
Відповідно до ст. 6 вказаного закону надання відомостей про стан здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги без згоди особи або без згоди її законного представника, можливе лише на підставі письмового запиту, ухвали суду. 
Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством. Основу цивільного законодавства України становить Конституція України від 28.06.96 № 254к/96-ВР (зі змінами та доповненнями), а основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. № 435-ІУ (зі змінами та доповненнями, за текстом - ЦК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
Позивач фактично вважає співмешканців будинку психічно хворими людьми.
Однак, матеріали справи не містять допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. 
Колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у витребуванні доказів, допиті свідків, відмовивши у задоволенні позову через недоведеність, оскільки зазначені у заяві позивача про витребування докази виходять поза межі предмету доказування по цій справі, заява належним чином не обґрунтована і за своїм змістом спрямована на розшук доказів, що за змістом ст. 81 ЦПК України виходить поза межі повноважень суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотримання вимог закону.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375,381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 14 травня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.