Постанова
Іменем України
 
21 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 2-2525/10
провадження № 61-6266cв20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління Пенсійного фонду України в місті Антрацит Луганської області, 
 
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Косогової Людмили Олексіївни на постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Стахової Н. В., Карташова О. Ю., Назарової М. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2011 року Управління Пенсійного фонду України в місті Антрацит Луганської області зобов`язано провести йому з 01 травня 2010 року перерахунок та виплату основної пенсії за інвалідністю ІІ групи в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статей 49, 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області не перемістилося на підконтрольну Україні територію, а тому не має можливості виконати судове рішення. Він є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області, а тому вважає, що вказане Управління є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2010 року, відкритого на підставі дубліката виконавчого листа від 12 жовтня 2017 року № 2525/10, іншою особою, а саме боржника - Управління Пенсійного Фонду України в місті Антрацит Луганської області на Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області.
 
Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року у складі судді Ткач О. В. заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання дубліката виконавчого листа від 12 жовтня 2017 року у справі № 2-2525/10 з Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області на Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що стягувач ОСОБА_1 зареєстрований у місті Сєвєродонецьку Луганської області як внутрішньо переміщена особа, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області та отримує там пенсію, тому саме на це Управління покладається обов`язок виконувати рішення Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2010 року.
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області задоволено. Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву залишено без задоволення.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що перебування особи (стягувача) на обліку в іншому управлінні не є підставою для визнання цього управління правонаступником боргових зобов`язань Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області. Доказів правонаступництва в розумінні статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заявником не надано та матеріали справи не містять.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.
 
30 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Косогова Л. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, а ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 11 грудня 2019 року залишити в силі.
 
На обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення представник заявника вказала, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
У травні 2020 року Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Старобільського районного суду Луганської області.
 
04 травня 2020 року справа № 2-2525/10 надійшла до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що рішенням Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 06 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2011 року, в справі № 2-2525/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області про перерахунок пенсії та відшкодування недоплати до пенсії, визнано дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області щодо відмови у перерахуванні та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2010 року в розмірах, які передбачені статями 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», протиправними. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області провести ОСОБА_1 з 01 травня 2010 року перерахунок та виплату основної пенсії по інвалідності 2 групи в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до статей 49, 50, частини четвертої статті 54, частини третьої статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
 
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-2525/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області про перерахунок пенсії та відшкодування недоплати до пенсії. Надано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа за вищевказаним судовим рішенням.
 
Згідно з повідомленням Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 14 листопада 2017 року № 25394/24/23 дублікат виконавчого листа від 12 жовтня 2017 року № 2-2525/10, виданий Антрацитівським міськрайонним судом Луганської області, прийнято до обліку та включено до першої черги задоволення вимог.
 
За довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 червня 2018 року № 42100 ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у місті Сєвєродонецьку Луганської області.
 
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державна реєстрація Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті припинена 16 січня 2012 року, а 31 жовтня 2011 року проведена державна реєстрація Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті та Антрацитівському районі, яка не перебуває в стадії ліквідації чи реорганізації.
 
Відомості, на підставі яких була проведена державна реєстрація Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті та Антрацитівському районі, відсутні.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
 
За змістом частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
 
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
 
Тобто процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни боржника внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
 
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та перевірити їх у матеріальних відносинах.
 
Правонаступництво слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Правонаступництво для юридичних осіб може наставати в разі їх припинення з правонаступництвом. Припинення юридичної особи з правонаступництвом, тобто реорганізація юридичної особи, може проводитися у формі злиття, приєднання, виділу тощо. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути: відповідний договір, на підставі якого воно виникло, передавальний акт чи розподільчий баланс, статут правонаступника.
 
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.
 
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в її задоволенні з огляду на недоведеність того, що Управління Пенсійного фонду України у місті Сєвєродонецьку Луганської області є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області. Перебування стягувача як внутрішньо переміщеної особи з підстав тимчасової зміни місця проживання на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у місті Сєвєродонецьку Луганської області не є підставою для визнання цього Управління правонаступником боржника за судовим рішенням у справі № 2-2525/10 - Управління Пенсійного фонду України в місті Антрациті Луганської області.
 
Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку.
 
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, не заслуговують на увагу, оскільки, з урахуванням установлених в цій справі обставин, не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального або порушення норм процесуального права під час вирішення питання щодо проведення заміни сторони виконавчого провадження.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків апеляційного суду та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Косогової Людмили Олексіївни залишити без задоволення.
 
Постанову Луганського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко