Номер провадження: 22-ц/813/5346/21 
Номер справи місцевого суду: 521/11139/13-ц
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участі секретаря – Бєляєвої О.К.,

з участю: представника ОСОБА_1 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року про заміну сторони (одноособово суддя Коблова О.Д.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2013 року, зміненого на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 14.02.2014 року, залишених без змін на підставі ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 24.09.2014 року, задоволений позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі-Банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року.
10.09.2020 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі-Товариство) звернувся із заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Заяву обґрунтовано наступним.
21.07.2020 року між Банком і Товариством укладений договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого Товариство набуло права вимоги за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року та усіма забезпечувальними договорами, тобто до Товариства перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року, договором поруки №470-0131003/ZФПОР-08/01 від 14.07.2008 року, договором поруки №470-0131003/ZФПОР-08/02 від 14.07.2008 року і іпотечним договором №470-0131003/ZФКВІП-08 від 14.07.2008 року.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2020 року заяву задоволено заяву представника Товариств. Суд замінив стягувача  Банк його правонаступником – Товариством у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Малиновським районним судом міста Одеси у справі № 521/11139/13-ц за позовом Банка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року.
ОСОБА_1 не погодилась із ухвалою суду від 24.11.2020 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає:
З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву Товариства керувався тим, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги №2292/К від 21.07.2020 р., укладеного між Банком і Товариством, Банк відступив Товариству право вимоги до боржників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору. Між тим, з витягу з Додатку №1 до Договору №2292/К від 21.07.2020 р. вбачається, що Товариству відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №470-0131003/ФКВІП-08 на загальну суму 4 226 792,79 гривень, з яких основна сума заборгованості стягнуто на користь Банка у розмірі 1 297 247, 35 гривень. 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду, якщо кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом. 
30.09.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до Товариства з листом про необхідність надання їй обґрунтованого розрахунку суми заборгованості у розмірі 4 236 700 гривень, яка у чотири рази більше суми, вказаної у рішенні суду від 06.11.2013 року, а також надання їй інформації про відступлення Товариству права за іпотечним договором, укладеним на виконання кредитного договору №470-0131003/ФКВІП, однак до цього часу жодної інформації на адресу ОСОБА_1 від Товариства не надійшло.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 р., рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2013 р. в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.02.2014 р. і рішення апеляційного суду Одеської області від 14.02.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 р. залишено без змін.
На виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2013 р. по справі №521/11139/13-ц, 24.10.2014 року видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Банка заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 297 247, 35 гривень. У виконавчому листі від 24.10.2014 р. зазначено, що «Рішення, вирок набрали законної сили 06.08.2014року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 06.08.2015 р.». Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2018 р. виправлено описки, допущені у виконавчому листі від 24.10.2014 р. по справі №521/11139/13-ц, а саме: зазначено у виконавчому документі «дату набрання законної (юридичної) сили рішенням - «14» лютого 2014 року та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - до «14» лютого 2015 року.». Отже, виправивши помилку у виконавчому листі по справі №521/11139/13-ц в частині вступу в законну силу рішення Малиновського районного суду м. Одеси та строку пред`явлення виконавчого документа до виконання до 14.02.2015 р., суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що з виконавчого листа по справі №521/11139/13-ц вбачається, що стягувач вже декілька разів пред`являв його до примусового виконання. Так, відповідно до матеріалів першого виконавчого провадження ВП №48364681, заява про відкриття виконавчого провадження стягувача була зареєстрована першим Київським ВДВС ОМУЮ лише 04.08.2015р. за вх. №10481/04-40/1, тобто, з урахуванням виправленої Малиновським районним судом м. Одеси описки, вже після закінчення річного строку, встановленого на той час Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення цього листа до примусового виконання.
З постанови Верховного суду України від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14-ц (провадження № 61-1592св17) вбачається, що наведені у ст. 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Відповідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Тобто на момент первісної видачі виконавчого листа по справі №521/11139/13-ц, чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язувала стягувача пред`явити виконавчий документ до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. В даному випадку мала місце видача судом виконавчого листа стягувачу, який пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. При правильному зазначенні Малиновського районного суду м. Одеси у виконавчому листі строку пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець на підставі пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» мав би відмовити у відкритті виконавчого провадження в силу пропущення встановленого строку пред`явлення документу до виконання. Натомість помилкове зазначення Малиновського районного суду м. Одеси при оформленні виконавчого листа строку пред`явлення виконавчого документа до виконання «06 серпня 2014 року» призвело до відкриття виконавчого провадження за таким простроченим виконавчим листом та порушення прав Боржника.
Отже з часу закінчення можливості подання виконавчого листа по справі до примусового виконання минуло більше ніж 5 років. За таких обставин, виданий 24.10.2014 р. Малиновським районним судом м. Одеси виконавчий лист №521/11139/13-ц є таким, що не підлягає виконанню, а тому заміна сторони - стягувача є неможливою.
Відзив представника Товариства зазначає:
ОСОБА_1 зазначає, що з витягу з Додатку №1 до Договору №2292/К від 21.07.20 року вбачається, що Товариству відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №470-0131003/ФКВІП-08 на загальну суму 4 226 792, 70 гривень, з яких основна сума заборгованості становить 3 201 443, 52 гривень, та, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/11139/13-ц від 06.11.2013 року стягнуто заборгованість у сумі 1 297 247,35 гривень, тобто сума у 4 рази більша суми вказаної у рішенні суду, що є однією з причин для скасування ухвали про заміну сторони.
За рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/11139/13-ц від 06.11.2013 року на користь Банка з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стягнуто заборгованість у розмірі 1 297 247, 35 гривень та судовий збір у розмірі 3 441 гривень.
Зі змісту пункту 43 Додатку № 1 до Договору № 2292/К про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року вбачається, що до Товариства перейшло право вимоги в розмірі 115 989,71 доларів США (еквівалент в гривні 3 201 443, 52 гривень) основного боргу та 35 745, 51 доларів США (еквівалент в гривні 986 615,51 грн) заборгованості за нарахованими процентами, що дійсно є більшим ніж встановлений в рішенні суду. Проте апелянткою не надано доказів виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника і поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, зокрема право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного виконання судового рішення, що, зокрема, могло вплинути на обрахування Банком загального розміру вимог.
Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 11.11.2020 року по справі № 757/66003/17-ц, сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для відповідача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у договорі про відступлення прав вимоги під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора позичальник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.
Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі №924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі №924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі №639/4836/17.
Апелянтка зазначає про закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого 24.10.2014 Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 521/11139/13-ц, через те що, судом допущено описку при видачі виконавчих листів та зазначено дату набрання законної сили виконавчими документами 06.08.2014 року замість 14.02.2014 року, при тому що виконавчий лист пред`явлений попереднім стягувачем в межах строку, який був вказаний у виконавчому листі. Більш того, допущена описка зроблена не з вини стягувача і рішення про виправлення описки ухвалене 11.04.2018 року.
Доводи боржниці ОСОБА_1 щодо застосування наслідків спливу строків пред`явлення виконавчих документів до виконання не заслуговують на увагу, оскільки це не входить до предмету доказування при розгляді заяв за даною категорією. 
Вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Дана позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 та в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 17.01.2020 р. у справі №916/2286/16.
Дії Боржника з подання апеляційної скарги з необґрунтованими підставами спрямовані на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників справи, що суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.
Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав стягувана, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про заміну сторони виходив з того, що внаслідок укладення 21.07.2020 року договору № 2292/К про відступлення прав вимоги за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року і забезпечувальними договорами є підстави для залучення до участі у справі Товариства, як нового кредитора (а.с. 98,99 т.3).
Колегія суддів погоджується з висновками суду з таких підстав.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2013 року, зміненого на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 14.02.2014 року, залишених без змін на підставі ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 24.09.2014 року, задоволений позов Банка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року (а.с.108,109,158-161 т.1, а.с.96,97 т.2).
21.07.2020 року між Банком і Товариством укладений договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого Товариство набуло права вимоги за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року та усіма забезпечувальними договорами, тобто до Товариства перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року, договором поруки №470-0131003/ZФПОР-08/01 від 14.07.2008 року, договором поруки №470-0131003/ZФПОР-08/02 від 14.07.2008 року і іпотечним договором №470-0131003/ZФКВІП-08 від 14.07.2008 року (а.с.64-69 т.3).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги.  До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 512 ч.1 п.1, ст. 514 ч.1 ЦК України).
У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.  У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником (ст. 55 ч.ч.1,2, ст. 442 ч.1 ЦПК України).
З огляду на те, що має місце заміна кредитора у кредитному договорі №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року, договорі поруки №470-0131003/ZФПОР-08/01 від 14.07.2008 року, договорі поруки №470-0131003/ZФПОР-08/02 від 14.07.2008 року і іпотечному договорі №470-0131003/ZФКВІП-08 від 14.07.2008 року (а.с.64,68 т.3), новим кредитором є Товариство, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заміну Банка його правонаступником – Товариством.
Доводи ОСОБА_1 у скарзі, що: з витягу з Додатку №1 до Договору №2292/К від 21.07.2020 р. вбачається, що Банк відступив Товариству право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №470-0131003/ФКВІП-08 на загальну суму 4 226 792,79 гривень, тоді як основна сума заборгованості становить 1 297 247, 35 гривень; ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.04.2018 р. виправлені описки, допущені у виконавчому листі від 24.10.2014 р. по справі №521/11139/13-ц стосовно дати набрання законної сили рішенням суду і строків пред`явлення виконавчого документа до виконання; помилкове зазначення судом першої інстанції при оформленні виконавчого листа строку пред`явлення виконавчого документа до виконання «06 серпня 2014 року» призвело до відкриття виконавчого провадження за простроченим виконавчим листом та порушення прав боржника; з часу закінчення можливості подання виконавчого листа по справі до примусового виконання минуло більше ніж 5 років і тому виданий 24.10.2014 р. Малиновським районним судом м. Одеси виконавчий лист №521/11139/13-ц є таким, що не підлягає виконанню і заміна сторони - стягувача є неможливою, - до уваги не приймаються.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З матеріалів справи вбачається, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь Банка у розмірі 1 297 247, 35 гривень набуло чинності в 2014 році. На підставі виконавчих листів, рішення суду від 06.11.2013 року виконувалось у примусовому порядку. 21.07.2020 року Банк відступив Товариству право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за кредитним договором №470-0131003/ФКВІП-08 та за забезпечувальними договорами.
Відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі "Моргуненко проти України" від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: "Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. "Естіма Джордж проти Португалії" (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).". Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво (п.п.6.5, 6.6, 6.13, 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі № 911/3411/14).
Зважаючи на те, що сталася заміна кредитора у зобов`язанні на стадії виконання судового рішення, яке набрало чинності і примусово виконується, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про заміну Банка його правонаступником – Товариством.
Оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/16/17 (пункт 73) (п 6.17. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі № 911/3411/14).
Факт укладення договору відступлення права вимоги між Банком і Товариством на суму 4 226 792,79 гривень, тоді як за рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню, сума заборгованості становить 1 297 247, 35 гривень не створює для боржників безумовного обов`язку сплатити борг у розмірі, який визначений в договорі про відступлення прав вимоги.
У разі отримання вимоги від нового кредитора боржниця може заперечувати проти виконання вимоги у більшому розмірі, ніж це визначено рішенням суду.
Рішенням суду від 06.11.2013 року заборгованість за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року визначена у розмірі 1 297 247, 35 гривень, тому саме цей розмір заборгованості підлягає стягненню у примусовому порядку з боржників на користь Товариства.
Доводи ОСОБА_1 про сплив строків пред`явлення виконавчих документів до виконання не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду щодо підстав для правонаступництва у справі.
Доводи представника Товариства у відзиві на скаргу, щодо наявності підстави для заміни сторони, який є новим кредитором, прийняті до уваги і є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.
Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни (п.10.15 постанови Верховного Суду від 17.01.2020 року по справі № 916/2286/16).
21.07.2020 року між Банком і Товариством укладений договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого Товариство набуло права вимоги за кредитним договором №470-0131003/ФК-08/СК від 14.07.2008 року та усіма забезпечувальними договорами. 
Матеріали справи не містять відомостей, що договір № 2292/К від 21.07.2020 року, у встановленому законом порядку, визнаний недійсним, отже вказаний правочин є правомірним.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, тому ОСОБА_1 не має права на відшкодування судових витрат.
ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:         

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року про заміну сторони – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.
Повний текст постанови суду складено 29.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков