Справа № 461/8312/17                                Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2055/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.
                при секретарі: Ждан К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Військторгсервіс» на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 січня 2018 року по справі за позовом Військової прокуратури Західного регіону України, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в: 

       У листопаді 2017 року Військова прокуратура Західного регіону України, яка діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила витребувати нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України.
       Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21.05.2008 року за державою Україна було оформлено право власності на спірне нежитлове приміщення, право господарського відання на вказане нерухоме майно - зареєстровано за державним підприємством Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування».
       10 квітня 2009 року між Концерном «Військторгсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» було укладено договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення, за яким ТзОВ«Дует-СК» набуло право власності на спірний об`єкт нерухомості.
       Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що спірне нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння поза волею держави внаслідок незаконно укладеного договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Дует-СК» повернути до державної власності спірне нежитлове приміщення.
       В той же час, ОСОБА_1 , будучи одним з учасників ТзОВ «Дует-СК», на підставі протоколу зборів учасників ТзОВ та акту прийому-передачі майна оформив за собою право приватної власності на майно, яке є предметом даного спору.
           Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено. 
       Витребувано у ОСОБА_1 на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
       Вирішено питання судових витрат. 
               Рішення суду оскаржив Концерн «Військторгсервіс», особа, яка не брала у часті у справі.
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що підставою для звернення військової прокуратури до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння зазначено, що ОСОБА_1 незаконно набув права власності на державне нерухоме майно - приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,0 кв.м. Судами було встановлено, що постановою Вищого господарського суду України від 18.03.2015 року залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 року та рішення Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.04.2009 року нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 39,0 кв.м, який було укладено між ТОВ «Дует-CK» та Концерном «Війсьторгсервіс». Після цього, 03.06.2015 року при повторному розгляді справи рішенням Господарського суду Львівської області, яке було залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 13.07.2017 року, зобов`язано ТОВ «Дует-CK» повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну «Війсьторгсервіс» приміщення, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 39,0 кв.м. Однак, суд першої інстанції не врахував, що наведеними судовими рішеннями про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.04.2009 року нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 39,0 кв.м., який було укладено між ТОВ «Дует-CK» та Концерном «Військторгсервіс» підтверджено, що спірне нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння держави внаслідок незаконно укладеного договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року. При цьому, спірне нерухоме майно вибуло з володіння поза волею не тільки Міністерства оборони України, але і Концерну «Військторгсервіс». Спірне майно було закріплено за Концерном «Військторгсервіс» на праві господарського відання самим Міністерством оборони України, перебувало на його балансі, а тому повинно бути повернуто за рішенням суду не тільки до власності Міністерства оборони України, але і в господарське відання Концерну «Військторгсервіс», що було вирішено попередніми судовими інстанціями, зокрема, 26.07.2017 року рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2017 року по справі № 914/3484/13 про зобов`язання ТОВ «Дует- СК» повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання Концерну «Військторгсервіс» приміщення загальною площею 39,0 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1 .
       Оскільки даний спір стосується безпосередньо прав, інтересів та обов`язків Концерну «Військторгсервіс» та впливає на його право володіти нерухомим майном на праві господарського відання за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 39,0 кв.м, вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не залучено Концерн до участі у даній справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Суд не залучив Концерн «Військторгсервіс» до участі у даній справі, хоча вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Концерну в частині володіння нерухомим державним майном за адресою: АДРЕСА_1 .
       Просить заочне рішення змінити, виклавши його в наступній редакції: «Витребувати у ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України та в господарське відання Концерну «Військторгсервіс» нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ». 
       У засіданні колегії суддів представник Концерну «Військторгсервіс» - Данилишина К.З. скаргу підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту скарги, просила скаргу задоволити. 
       Прокурор Рапіта О.В. проти скарги заперечила.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
       Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
       Відповідно доположень, наведених у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про правовий режим майна у Збройний Силах України», Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном. 
       Статтями 3, 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що Міністерство оборони України є органом державного управління Збройний Сил України і несе повну відповідальність за їх розвиток та підготовку до виконання завдань оборони, а суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові об`єднання, військові частини, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку.
       Відповідно до пункту 9 статті 5 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 
2014 року № 671, Міністерство оборони України забезпечує представництво інтересів Міноборони в судових та інших органах.
       Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
       Право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння від особи, яка заволоділа ним без відповідної правової підстави передбачено ст. 387 ЦК України.
       Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
       Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна  № 103707791 від 14 листопада 2017 року нежитлове приміщення площею 39 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 є власністю держави та перебувало на праві господарського відання державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування».
       10 квітня 2009 року між концерном «Військторгсервіс» (в особі начальника філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування Концерну «Військторгсервіс» Свідерського Г. М., який діє на підставі довіреності), як продавцем, та ТОВ «Дует-СК», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М. за реєстровим № 1009. 
       Згідно умов зазначеного договору продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність нежитлове приміщення, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 39, 0 кв.м.
       Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірне нежитлове приміщення належало Товариству на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 № 1009.
       Рішенням Господарського суду Львівської області  від 20 жовтня 2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Дует-СК» та концерном «Військторгсервіс». Витребувано у ТОВ «Дует-СК» нежитлове приміщення, загальною площею 39 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та повернуто його до державної власності в особі Міністерства оборони України у господарське відання концерну «Військторгсервіс». 
       Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року рішення Господарського суду Львівської області від від 20 жовтня 2014 року скасовано в частині витребування у ТОВ «Дует-СК» нежитлового приміщення. В іншій частині рішення Господарського суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року залишено без змін.     
       Постановою Вищого господарського суду України від 18 березня 2015 року залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22 грудня 2014 року та рішення Господарського суду Львівської області від 20 жовтня 2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року. У частині позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «Дует-СК»  повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання концерну «Військторгсервіс» приміщення магазину загальною площею 39 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , скасовано, а справу № 914/3484/13 в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.
       Рішенням Господарського суду Львівської області від 03 червня 2015 року, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 13 липня 2017 року, зобов`язано ТОВ «Дует-СК» повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України у повне господарське відання концерну «Військторгсервіс» приміщення загальною площею 39,0 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 .
       Таким чином, зазначеними судовими рішеннями підтверджено, що спірне нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння поза її волею, внаслідок незаконно укладеного договору купівлі-продажу від 10 квітня 2009 року.
       Згідно протоколу № 31/01 зборів учасників ТОВ «Дует-СК» від 31 січня 2017 року, рішенням учасників товариства ОСОБА_1 призначено на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю та виділено в натурі нежитлове приміщення загальною площею 39, 0 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 із власності Ттовариства з передачею його у власність ОСОБА_1 . 
       Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 103707791 від 14 листопада 2017 року, спірне нежитлове приміщення передано у приватну власність ОСОБА_1 на підставі протоколу загальних зборів № 31/01 від 31 січня 2017 року та акта прийому-передачі від 01 лютого 2017 року, право власності зареєстровано 28 лютого 2017 року.
       Задовольняючи позов Військової прокуратури Західного регіону України, яка діяла в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно вибуло з володіння Міністерства оборони України поза його волею, що підтверджено судовими рішеннями у господарській справі № 914/3484/13, а тому власник спірного об`єкту нерухомості, відповідно до вимог ст.ст. 16, 387, 388, 392 ЦК України має право витребувати його від набувача (відповідача), який безпідставно володіє ним.
       З таким висновком колегія суддів погоджується повністю, оскільки право власності на майно може бути захищено у порядку ст. 388 ЦК України шляхом витребування такого майна від добросовісного набувача, що є предметом даного позову, лише за позовом власника такого майна, яким є Міністерство оборони України.
Враховуючи, що власником майна є держава в особі Міністерства оборони України, суд підставно витребував спірне майно в користь власника, який в подальшому вправі розпорядитися таким.
       Крім того, правовідносини між Міністерством оборони України та концерном «Військторгсервіс» щодо господарського відання спірним приміщенням не є предметом даного спору, та в межах даної справи судом не переглядалися.
       Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» залишити без задоволення.
       Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 січня 2018 року залишити без змін
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                                        Мельничук О.Я.