22-ц/804/1273/21 
                                                                                221/6474/20 
                                               
Єдиний унікальний номер 221/6474/20
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/1273/21

ПОСТАНОВА
І м е н е м    У к р а ї  н и

16 червня 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                головуючої Биліни Т.І.,
                                суддів  Баркова В.М., Попової С.А.
     за участю секретаря Сидельникової А.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Прокуратура Донецької області,
відповідач – Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого  2021 року у складі суду Писанець Н.В., повний текст якого виготовлено 16 лютого 2021 року, по цивільній справі про відшкодування шкоди, -
в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
05 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Прокуратури Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування шкоди.
Позовна заява, мотивована тим, що він незаконно перебував під кримінальним переслідуванням 9 років 9 місяців 15 днів, що негативно вплинуло на його душевний стан, почуття та завдало душевних страждань.
Постановою прокуратури Донецької області від 28.10.2006 року відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.365 КК України. Після  спрямування справи до суду, вона неодноразово переглядалася судами різних інстанцій, за результатом останнього, вироком Волноваського районного суду Донецької області від 24.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.08.2016 року, його було виправдано. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04.10.2017 року вказані судові рішення залишені без змін.
Позивач зазначає, що перебування під слідством і судом завдало йому душевних страждань і негативно вплинуло на його почуття та фізичний стан. Внаслідок проведених слідчих дій погіршились його стосунки з оточуючими, він розлучився із дружиною, отримав 2 групу інвалідності, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях під час яких постійно знаходився у стресі. Просив за рахунок Державного бюджету України відшкодувати спричинену моральну шкоду, розмір якої визначив у сумі 1.000.000 грн.,  шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого  2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку грошову суму у розмірі 800.000,00 гривень. Зобов`язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти у розмірі 800 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що перебування позивача під слідством і судом, безумовно завдало позивачу моральних страждань, негативно вплинуло на його почуття та душевний стан, він постійно перебував у стресі, триваючі слідчі дії завдали йому душевних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми та стан здоров`я.
У зв`язку з протиправною поведінкою зі сторони правоохоронної системи, позивач тривалий час перебував у постійному психологічному напруженні, що негативно вплинуло на його працездатність та відносини в сім`ї, вказане завдавало йому душевних страждань. 
Внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності, упередженого ставлення до нього працівників правоохоронних органів під час кримінального переслідування, останньому спричинено значну моральну шкоду у вигляді фізичних страждань, через загострення хвороб, які він мав та набув інших.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів в обґрунтування розміру, зазначеного  в позові в сумі 1.000.000грн, а тому дійшов висновків, що сума в розмірі 800.000 грн. є достатньою для задоволення моральної шкоди позивача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи
Не погодившись з даним рішенням, відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині  стягнення у відшкодування моральної шкоди 245 047,50грн.
Вимога аргументована тим, що сума стягнення безпідставно завищена, так як  ОСОБА_2 має законне право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 554 952,50грн (117,5 місяця /знаходження під слідством та судом/ х 4723грн /розмір мінімальної заробітної плати/). 
Крім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визначивши подвійне виконання рішення суду, а саме про «стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди» та «зобов`язання Державної казначейської служби України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача суму моральної шкоди». 
Зобов`язання Державної казначейської служби України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти у розмірі 800 000 грн у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 ,  є втручанням в повноваження відповідача, оскільки механізм та спосіб виконання рішення суду шляхом проведення безспірного списання коштів з Державного бюджету України, передбачений п.35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року за №845, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень
Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. 
Прийняття рішення щодо особи якої не було залучено до участі у справі тягне за собою скасування будь якого рішення.
Доводи і заперечення інших учасників справи
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Представник відповідача - Прокуратури Донецької області - Сущенко В.А. підтримав доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, просив її задовольнити.
Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області в суд апеляційної інстанції не з`явився,  про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд  вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено повно, вірно застосовано вимоги законів, які регулюють спірні відносини, проте висновки зроблено помилкові.
Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Постановою прокуратури Донецької області від 28.10.2006 року відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.365 КК України. Після спрямування справи до суду, вона  неодноразово переглядалися  судами різних інстанцій. 
Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 24.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.08.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04.10.2017 року, позивача ОСОБА_1 було виправдано. 
Під кримінальним переслідуванням, ОСОБА_1 безпідставно знаходився 9 років 9 місяців 15 днів.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 зазначеного Закону).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»(надалі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати.
Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону про відшкодування шкоди в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Згідно з чч.2, 3 ст.13 Закону про відшкодування шкоди розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.
Таким чином, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи.
Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, провадження № 14-298цс18.
З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним на 245 047,50грн є непереконливими.
З розрахунку наведеного апелянтом  вбачається, що ним застосовано мінімальний заробіток чинний в 2020 році в сумі 4723грн., а рішення суду було постановлено в 2021 році, коли мінімальний заробіток, згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 р. за N 1082-IX дорівнював 6000грн, як наслідок мінімальна сума відшкодування повинна дорівнювати 705.000грн (117,5 місяця /знаходження під слідством та судом/ х 6000грн /розмір мінімальної заробітної плати/). 
З матеріалів справи вбачається, що відносно позивача за період з 18.10 2007 року по 04.10.2017 року п`ять разів постановляли вирок, крім того приймалися рішення і прокуратурою  та судами вищих інстанцій, тобто позивачу довелося 11 разів доводити свою невинуватість. За вказаний час позивач набув захворювання, яких раніше не мав та втратив сім`ю.  
Враховуючи фактичні обставини справи та приймаючи до уваги тривалість перебування під слідством протягом 9 років 9 місяців 15 днів, коли до позивача застосовувалися запобіжні заходи, які потягли за собою моральні страждання, та негативні наслідки, повязані із порушенням його прав, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума стягнення у відшкодування моральної шкоди повинна дорівнювати 800.000грн і що саме вказана сума визначена виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих процесуальним законодавством повноважень та з порушенням норм матеріального права ухвалив протизаконне рішення, визначивши подвійне виконання рішення суду, а саме про «стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральної шкоди» та «зобов`язання Державної казначейської служби України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача суму моральної шкоди» - заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Отже, відповідачем у справі є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18 та постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 210/1295/15-ц.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що позивачу завдана моральна шкода, яка повинна бути відшкодована за рахунок державного бюджету, однак, помилково стягнув шкоду з Державної казначейської служби.
Крім того, в резолютивній частині  рішення суд першої інстанції помилково передбачив подвійне стягнення моральної шкоди в сумі 800 000,00 гривень зазначивши:  «Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у розмірі 800 000,00 гривень.» та  «Зобов`язати Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України кошти у розмірі 800 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності».
Доводи апеляційної скарги, що прийняття рішення щодо особи якої не було залучено до участі у справі тягне за собою скасування будь якого рішення - неспроможні.
Дійсно, відповідно положень п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм  процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, якщо  справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду(у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо  такий учасник справи обґрунтує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ГУ Державна казначейська служба України  в Донецькій області був обізнаний, що у Волноваському районному суді Донецької області розглядається даний позов, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 04.11.2020 року, яким на адресу відповідача були спрямовані: ухвала про відкриття провадження у справі, з пропозицією надати відзив на позовну заяву до 18.11.2020 року та копія позовної заяви з додатками.(т.1 а.с.218)  
Крім того ГУ Державна казначейська служба України  в Донецькій області повідомлялась про судове засідання, яке відбулося  11.02.2021 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 02.02.2021 року.
З наведеного вбачається, що відповідач був не тільки залучений до розгляду справи, але й належним чином  повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. (т.1 а.с.236)  

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції повинно бути змінено з підстав, викладених в апеляційній скарзі, оскільки в резолютивній частині постанови суд першої інстанції стягнув моральну шкоду з особи, яка не є відповідачем, а лише його представником, крім того заклав підстави для подвійного стягнення.
Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи  на новий розгляд  змінює рішення  або ухвалює нове, цей суд відповідно  змінює розподіл судових витрат.
З рішення вбачається невирішене питання в частині стягнення судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції
Оскільки позивач є таким, що звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про ухвалення у справі зміненого рішення, необхідно вирішити питання, щодо  судових витрат пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанцій в розмірі 10000,00 грн, які слід стягнути з Державного бюджету України на користь Державної судової адміністрації України.
Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2021 року.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 лютого  2021 року змінити.
Стягнути з Державного бюджету України  на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з Державного бюджету України на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код ЄДРПОУ 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України) судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанцій в розмірі 10000,00 грн (десять тисяч гривень).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав, протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий:        Т.І. Биліна

Судді:         В.М. Барков 

          С.А. Попова