Справа № 428/8881/20 
Провадження № 22-ц/810/203/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року                                                     місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Стахової Н. В.,
суддів: Кострицького В. В., Лозко Ю. П.,
за участю секретаря 
судового засідання: Залюшного О. Г.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Сєвєродонецька міська військово –цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Бароніна Д. Б. в приміщенні того ж суду 
за позовом ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецька, правонаступником якої є Сєвєродонецька міська військово –цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,
                                       
                                       в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради, правонаступником якої є Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області, про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на наступне.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.02.1972 склала заповіт, в якому заповідала належний їй на праві власності будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 своїм донькам   ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивача та яка мешкала за адресою: Донецька область, Ясіноватський район, станція Донецьк-Північна прийняла свою частку спадщини та стала власницею Ѕ частки вищевказаного будинку.  ОСОБА_3 , яка мешкала за адресою:  АДРЕСА_2 , після смерті   ОСОБА_2 , також отримала у спадщину за заповітом Ѕ частку спірного будинку.   ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4  та позивач прийняла спадкове майно у вигляді Ѕ частки будинку, розташованого за адресою:   АДРЕСА_1 .Технічний паспорт на даний будинок виготовлений на ім`я   ОСОБА_1 . Після прийняття спадщини ОСОБА_3  до м. Сєвєродонецька Луганської області не приїздила, а після розпаду СРСР та утворення держав Україна та Російська Федерація, взагалі зв`язок з нею був втрачений. Про спадкоємців, які залишилися після її смерті та мешкають на території РФ, позивачу нічого не відомо, але свої права на даний будинок ні позивачу, ні нотаріусу, ніхто не пред`являв. Відповідно до даних Управління МВД Росії по Брянській області паспорт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , знищено у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 . Протягом 36 років позивач фактично та відкрито володіє усією будівлею та присадибною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , безперервно здійснює обслуговування даного будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується земельною ділянкою та нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна.
Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради, правонаступником якої є Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецька про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано показання свідків та відповідь УМВД Росії по Брянській області про факт смерті ОСОБА_3 . Набувальна давність повинна застосовуватися не з дня смерті ОСОБА_3 , а фактично з 01.01.2001. Навіть з 01.01.2001 року скаржниця фактично користувалася будинком АДРЕСА_1 більш 10 років, а на даний час більше 36 років. Суд помилково розрахував строк набувальної давності з часу смерті ОСОБА_3 , а не з часу фактичного набуття права власності за набувальною давністю. Про можливі права власності на частку будинку ні громадяни України, ні громадяни інших держав не заявляли. Про спадкоємців, які залишилися після смерті ОСОБА_3 та мешкають на території Російської Федерації їй нічого невідомо, але своїх прав на даний будинок ні скаржниці, ні нотаріусу ніхто не пред`являв.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 27 травня 2021 року залучено до участі у справі у якості правонаступника Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецька Луганської області Сєвєродонецьку міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області. 
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, належним чином і в установленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення про вручення судової повістки. 
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_5 надіслав на адресу суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з розглядом касаційної скарги колегією Верховного Суду Другої палати на ухвалу Луганського апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження від 26 січня 2021 року, яке колегія суддів не задовольнила, бо доказів на підтвердження вказаних обставин представником позивача не надано. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що власником Ѕ частки будинку, на яке позивач просить визнати право власності, щонайменше до 02.06.2012 була ОСОБА_3 , при цьому позивачу протягом всього часу володіння будинком та щонайменше до 02.06.2012 було відомо про те, що власником Ѕ частки будинку є ОСОБА_3 , про що позивачка підтвердила в судовому засіданні. Отже, час володіння Ѕ часткою спірного будинку щонайменше до 02.06.2012 не може бути зарахований у десятирічний строк добросовісного володіння, який передбачений статтею 344 ЦК України. Сам по собі факт відкритого та безперервного володіння позивачем усім будинком, за наявності відомостей про законного власника Ѕ частки спірної частини будинку не породжує права на набуття права власності на весь будинок за набувальною давністю. При цьому позивач вже є власником Ѕ частки вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.1995.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає матеріалам справи. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне. 
Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12.12.1984 державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., на підставі заповіту, посвідченого Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою 09.02.1972 та зареєстрованого в реєстрі за №457, спадкоємцями, зазначеного у заповіті майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних долях. Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з: 1) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними побудовами, належними ОСОБА_2 ; 2) грошового вкладу у ощадній касі №7854/08 м. Сєвєродонецька по рахунку НОМЕР_1 з належними процентами, що належать ОСОБА_2 . 21.09.1994 старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом взамін втраченого виданий ОСОБА_1 .
Згідно із технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_3 , складеного 30.06.1994, власниками Ѕ частки вказаного будинку кожна записані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 09.03.1995 державним нотаріусом Шостої Донецької державної нотаріальної контори Буханцовою Л.А., спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донька ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво складається з Ѕ частини житлового будинку та надвірних побудов, що знаходяться у смт Павлоград Луганської області, що належить померлій на підставі виданого 21.09.1994 по реєстру №7383 Сєвєродонецькою держнотконторою дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого цією ж держнотконторою 12.12.1984 по реєстру №7383. На земельній ділянці знаходяться: один одноповерховий дерев`яний житловий будинок літ А-1Ж, три сараї Б, М, В, погріб П, уборна П, огорожа № 1.
Відповідно до листа Управління Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по Брянській області №3/207708531250 від 27.05.2020 в заяві про видачу паспорта громадянина Російської Федерації, що посвідчує особи громадянина Російської Федерації на території Російської Федерації, оформленого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Донецьк, є відмітка про знищення паспорта у зв`язку зі смертю володільця 02.06.2012. Для отримання відповідних відомостей рекомендовано звернутися в Управління запису актів громадянського стану Брянської області.
Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344  ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження    № 12-291гс18).
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
З матеріалів справи вбачається, що власником Ѕ частки спірного будинку щонайменше до 02.06.2012 була ОСОБА_3 , що було відомо позивачу.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що час володіння Ѕ часткою спірного будинку щонайменше до 02.06.2012 не може бути зарахований у десятирічний строк добросовісного володіння, який передбачено статтею 344 ЦК України. 
Сам лише факт користування спірним будинком не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що строк набувальної давності повинен відраховуватися з 01.01.2001, оскільки позивач зазначає, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивачкою не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що вона володіє майном не за волею власника і не знала, хто є власником щонайменше до 02.06.2012.
Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
       З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
       Оскільки апеляційну скаргу залишено без змін, то судові витрати по сплаті судового збору покладаються на скаржника. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції. 
Дата складення повного тексту постанови – 31 травня 2021 року.

Головуючий

Судді: