Справа № 137/731/17
Провадження № 22-ц/801/1008/2021
Категорія: 2
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року	Справа № 137/731/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М.В.
Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участю: позивача ОСОБА_1 і її представника – адвоката Габрука М. А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Літинської селищної ради Вінницької області, про визнання права власності на спадковий житловий будинок і права на присадибну земельну ділянку, 
Рішення ухвалив суддя Желіховський В. М.
Рішення ухвалено о 09.45 год. в м. Літині Вінницької області
Повний текст рішення складено 05 березня 2021 року,

Встановив:
30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Селищанської сільської ради Вінницької області, про визнання права власності на спадковий житловий будинок і права на присадибну земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама – ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на все майно, яке належало спадкодавцю на час її відкриття. 
Спадщина складається із: земельної ділянки площею 2,1414 га кадастровим номером 0522486200:02:000:0361 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку вона отримала свідоцтво про спадщину за заповітом від 15 серпня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-700 і земельної ділянки площею 1,4541 га кадастровим номером 0522486200:01:000:0300 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 серпня 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-697.
Також спадкодавець ОСОБА_3 вважалася власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті свого чоловіка (батька позивача) ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року, зареєстрованим в реєстрі за № 3203. 
Позивач як спадкоємець за заповітом, претендує на спадковий будинок з господарськими будівлями і спорудам, але не може оформити своє спадкове право в нотаріальній конторі через те, що у свідоцтві про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року за № 3203 державний нотаріус Літинської районної державної нотаріальної контори Строзюк Т. С. допустила помилку в адресі місця розташування даного об`єкту нерухомості і замість правильної адреси: АДРЕСА_1 , зазначила: АДРЕСА_2 . Крім цього дане свідоцтво про право на спадщину за законом не було зареєстроване у Вінницькому ООБТІ. Через ці недоліки державний нотаріус не може включити житловий будинок до спадкового майна, про що надала роз`яснення щодо порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 № 1508/02-14 від 29 серпня 2016 року, в якому зазначила: «До складу спадкового майна не входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на це майно. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, необхідних для вчинення нотаріальної дії, немає законних підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину».
Не зважаючи на допущено помилку у свідоцтві, її матір вважалася власником даного житлового будинку, так як вона перебувала у шлюбних відносинах із своїм чоловіком – ОСОБА_4 , власником якого він був на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння, виданого Селищенською сільською радою народних депутатів 06 червня 1989 року і зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 06 червня 1989 року за № 2-414, та проживала разом з ним в даному будинку по АДРЕСА_1 .
У свідоцтві про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року зазначено, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дружина ОСОБА_3 , проживаюча в АДРЕСА_1 , чим підтверджується точна адреса розташування нерухомого майна.
У цьому свідоцтві є декілька помилок і виправлень, що свідчить про недбалість посадової особи при його оформленні.
Крім того погосподарський номер житлового будинку після смерті її батька було переведено по Селищенській сільській раді на її матір ОСОБА_3  на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом № 3203 від 01 жовтня 1997 року, тобто державою було визнано за нею право власності на спадковий будинок, у зв`язку з чим було зроблено запис в погосподарській книзі, що підтверджує відповідна довідка Селищенської сільської ради.
Її мати є власником спадкового майна після смерті свого чоловіка, так як набула його на підставі нормативно-правових актів і в порядку, який існував на час його набуття, а не з моменту державної реєстрації права власності на це майно в порядку, передбаченому Законом, прийнятому пізніше, і є лише офіційним визнанням державою права власності, а не підставою його виникнення.
Крім того, присадибна земельна ділянка площею 0,60 га, з яких: 0,33 га по АДРЕСА_1 і 0,27 га по АДРЕСА_3 , згідно відповіді нотаріуса № 2356/02-14 від 13 грудня 2016 року, також не входить до спадкового майна не зважаючи на те, що ОСОБА_3 успадкувала її після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року, зареєстроване в реєстрі за № 3205. З відповіді державного нотаріуса вбачається, що право власності на землю посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими радами і так як ОСОБА_3 за життя не виготовила державного акта на право власності на земельну ділянку після смерті свого чоловіка, то дане майно не включене до спадкового майна. Проте, в самому свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено, що воно підлягає реєстрації у виконкомі Селищенської сільської ради народних депутатів Літинського району, таким чином, виконання цієї процедури спадкоємцем підтверджувало визнання державою за ним права власності на спадщину, а в даному випадку – на спадкову земельну ділянку. При тому, в самому свідоцтві зазначено, що земельна ділянка належала померлому ОСОБА_4 на підставі рішення 3 сесії 22 скликання Селищенської сільської ради Літинського району від 21 квітня 1995 року, із чого слідує, що на момент видачі даного свідоцтва Державного акта на право власності на землю у спадкодавця ОСОБА_4 не було.
Державний нотаріус Літинської державної нотаріальної контори надав роз`яснення № 2356/2-14 від 13 грудня 2016 року щодо порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в якому вказав, що у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, немає законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та рекомендував звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.
На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року за реєстровим № 3205 землевпорядник Селищенської сільської ради вніс зміни в земельно-кадастрову книгу № 2 в графу № 68 щодо власника земельної ділянки з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 .
Згідно довідки Селищенської сільської ради № 77 від 12 квітня 2017 року відповідачу по справі ОСОБА_2 рішенням 10 сесії 23 скликання від 07 квітня 2000 року (пункт 17) передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,67 га, із яких: 0,07 га – для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 біля будинку та 0,60 га – для ведення особистого підсобного господарства в с. Садове масив «Жолоб».
Незважаючи на те, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 01 жовтня 1997 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3205 зазначена площа земельної ділянки, яку успадкувала її матір ОСОБА_3 , - 0,33 га, позивач претендує на неї за мінусом площі розміром 0,07 га, яка була передана у приватну власність відповідачу по справі ОСОБА_2 , на якій він звів житловий будинок під АДРЕСА_2 , таким чином вона претендує на земельну ділянку площею 0,26 га.
Відповідач по справі є її рідним братом і він не визнає її права на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .
Тому позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями «А» загальною площею 44,4 кв. м., житловою площею 29,1 кв. м., сарай «Б», вбиральню «В», огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку № 3, хвіртку № 4, що розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею право на земельну ділянку розміром 0,53 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в межах с. Садове Літинського району: 0,26 га – для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та 0,27 га – по АДРЕСА_3 – для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Селищанську сільську раду Літинського району Вінницької області на Літинську селищну раду Вінницької області.
Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право на земельну ділянку розміром 0,53 га, яка розташована в межах с. Садове Літинського району Вінницької області: 0,26 га – для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та 0,27 га – по АДРЕСА_3 – для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1174,05 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. 
Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року виправлено описку, допущену в тексті рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2021 року, а саме в мотивувальній частині рішення а. с. 5 п. 6 зазначити адресу розташування житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки розміром 0,60 га – АДРЕСА_1 , на а. с. 6 п. 1 зазначити прізвище позивача « ОСОБА_5 ».
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права на земельну ділянку розміром 0,53 га, яка розташована в межах с. Садове Літинського району: 0,26 га – для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та 0,27 га – по АДРЕСА_3 – для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та винести в цій частині інше рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає до скасування у задоволеній частині.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , а тому до неї не перейшло право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться даний будинок.
Відповідач вважає, що суд не врахував ту обставину, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого права: у позовній заяві просила визнати за нею право на земельну ділянку, а не право власності на земельну ділянку і таку вимогу суд першої інстанції задовольнив, визнавши за позивачем право на земельну ділянку. Проте, суд мав би відмовити їй у визнанні права на земельну ділянку і роз`яснити, що належним способом захисту її права є звернення до суду з позовом про визнання за нею права на завершення приватизації та одержання Державного акта на право власності на землю на ім`я спадкоємця. При цьому суд не встановив всі обставини, які підлягали встановленню, а саме, суд не встановив і не перевірив чи закінчив спадкодавець процедуру приватизації земельної ділянки.
Суд не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, які підтверджують факт не закінчення спадкодавцем процедури приватизації земельних ділянок та не отримання Державного акта на право приватної власності на землю, і не надав належної оцінки роз`ясненню нотаріуса Літинської районної державної нотаріальної контори щодо порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , не врахувавши, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення меж земельних ділянок, докази щодо внесення їх до Державного земельного кадастру, докази формування цих земельних ділянок і присвоєння їм кадастрового номеру.
Суд не врахував, що він – відповідач ОСОБА_2 , мав право на частку у майні колгоспного двору по АДРЕСА_1 , оскільки він проживав у цьому домоволодінні станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність». 
Не надав суд оцінки і тому, що в провадженні Літинського районного суду перебувала цивільна справа № 137/329/18 за позовом ОСОБА_2 до Літинської селищної ради, третя особа – ОСОБА_1 , про скасування прописки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , по якій рішенням суду від 10 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено і яке постановою Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за його касаційною скаргою, що стало підставою для зупинення провадження у даній справі до винесення Верховним Судом рішення в іншій цивільній справі № 137/329/18. Виписка його із спадкового будинку по АДРЕСА_1 і його прописка в АДРЕСА_1 призвела до того, що він втратив право на частку в майні колгоспного двору по АДРЕСА_1 , головою якого був ОСОБА_4 у випадку, якщо він мав право на частину вказаного будинку, то, відповідно, до нього на підставі статей 120 і 125 ЗК України переходило і право власності на частину земельної ділянки за цією адресою для обслуговування будинку.
Позивач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, вказавши, що майно колгоспного двору, на яке міг би претендувати відповідач, ним самим знищено – відповідач зруйнував житловий будинок, який був предметом судового спору.
Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надав.
В судовому засіданні позивач і її представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.
Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ( ОСОБА_2 отримав судову повістку 19 травня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 2105020631990; представник – адвокат Зубань О. О. повідомлений телефонограмою № 306 від 24 травня 2021 року, оскільки надіслана йому судова повістка повернулася до суду 24 травня 2021 року не врученою по зазначеній поштою причині «адресат відсутній за вказаною адресою»), у судове засідання не з`явилися. При цьому 26 травня 2021 року адвокатом Зубань О. О. надіслано до суду в електронній формі заяву, якою він просить відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки в цей день він зайнятий у двох судових засіданнях Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, додавши до заяви копію договору про надання правової допомоги по іншій справі та заяву відповідача ОСОБА_2 про відкладення справи по причині зайнятості його адвоката в інших справах. 
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (судову повістку отримав 17 травня 2021 року), у судове засідання не з`явився; раніше надіслав листа, у якому просив розглянути справу без його участі, повідомивши, що при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 покладається на розсуд суду.
Згідно положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Неявка у судове засідання, повторно, відповідача ОСОБА_2 та його представника – адвоката Зубаня О. О., причини неявки яких визнані судом не поважними, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 – 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї та приймає докази, які не були подані до суду першої інстанції, лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а також не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги рішення суду оскаржує лише відповідач ОСОБА_2 і лише в частині задоволених позовних вимог про визнання за позивачем права на земельну ділянку площею 0,53 га в межах с. Садове Літинського району, а в іншій частині рішення суду учасники справи не оскаржили.
Тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній відповідачем ОСОБА_2 частині, з урахуванням того, що під час розгляду справи не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (мати сторін), що підтверджується виданим виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Літинського району свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14 січня 2016 року, актовий запис № 6 (том 1 а. с. 17).
ОСОБА_4 (батько сторін) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується виданим Селищенською сільською радою Літинського району свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 28 жовтня 1996 року, актовий запис № 48 (том 1 а. с. 18).
Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданим Селищенською сільською радою Літинського району 28 жовтня 1958 року, актовий запис № 22, ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_6 28 жовтня 1958 року, дружині присвоєно прізвище: ОСОБА_7 (том 1 а. с. 16).
Позивач ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і її батьками є: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане Селищенською сільською радою 19 червня 1968 року, актовий запис № 20) (том 1 а. с. 14).
10 жовтня 2002 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 і їй присвоєно прізвище – ОСОБА_5 (свідоцтво про одруження серії НОМЕР_6 , видане Селищанською сільською радою 10 жовтня 2002 року, актовий запис № 18) (том 1 а. с. 15).
За життя – 16 квітня 2009 року, ОСОБА_3 склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла своїй дочці ОСОБА_1 (том 1 а. с. 19).
Заповіт підписаний ОСОБА_3 ; посвідчений Головащенко Т. Л. – секретарем Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області; зареєстрований в реєстрі за № 14 (том 1 а. с. 19).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 серпня 2016 року державним нотаріусом Літинської районної державної нотаріальної контори Малаховою Д. С., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 , є її дочка ОСОБА_1 , спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки кадастровий номер 0522486200:01:000:0300 площею 1,4541 га, належної померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 017038, виданого Літинською районною державною адміністрацією 18 березня 2003 року (том 1 а. с. 22).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 серпня 2016 року державним нотаріусом Літинської районної державної нотаріальної контори Малаховою Д. С., спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 , є її дочка ОСОБА_1 , спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із земельної ділянки кадастровий номер 0522486200:02:000:0361 площею 2,1414 га, належної померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 132976, виданого Літинською районною державною адміністрацією 18 березня 2003 року (том 1 а. с. 23)
01 жовтня 1997 року державним нотаріусом Літинської районної державної нотаріальної контори Строзюк Т. С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3 ; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який належав померлому на підставі свідоцтва про № 441 про право особистої власності на домоволодіння, виданого Селищанською сільською радою народних депутатів 06 червня 1989 року і зареєстрованого у Вінницькому ООБТІ 06 червня 1989 року за № 2-414. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 3203 (том 1 а. с. 26).
Виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Літинського району 23 вересня 2016 року видана довідка за № 1024 про те, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно до дня смерті була зареєстрована за адресою домогосподарства (особовий рахунок АДРЕСА_4 , власником якого вона являлася, але фактично проживала разом із дочкою за адресою; АДРЕСА_5 . В свідоцтві про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року, зареєстрованому в реєстрі за № 3203, виданого державним нотаріусом Літинської районної державної нотаріальної контори Строзюк Т. С., допущено помилку, так як в АДРЕСА_6 не існує будинку АДРЕСА_2 та домоволодіння, яке належало ОСОБА_3 , а спадковий житловий будинок, який перейшов спадкодавцю у власність після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташований по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 32).
Із виписки з погосподарської книги № 8 Селищенської сільської ради за 1996-2000 роки, вбачається адреса домогосподарства: АДРЕСА_1 , яке має особовий рахунок № НОМЕР_7 , його головою є ОСОБА_4 , членом господарства є його дружина ОСОБА_3 (том 1 а. с. 33). 
Згідно довідки № 355 від 10 квітня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Селищанської сільської ради, відповідно до запису погосподарської книги № 8 (1996-2000 роки), особовий рахунок № НОМЕР_7 , після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 48, погосподарський номер переведено на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3203 від 01 жовтня 1997 року, яке було видано Літинською нотаріальною конторою, про що зроблено запис 14 жовтня 1997 року в даній погосподарській книзі (том 1 а. с. 39).
Державним нотаріусом Літинської районної державної нотаріальної контори Строзюк Т. С. 01 жовтня 1997 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3 ; спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із земельної ділянки розміром 0,60 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 – 0,33 га, та по АДРЕСА_3 0,27 га, яка належить померлому на підставі ІІІ сесії 22 скликання Селищенської сільської ради від 21 квітня 1995 року. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 3205 (том 1 а. с. 34).
Державний нотаріус Літинської державної нотаріальної контори Малахова Д. С. надала ОСОБА_1 роз`яснення № 2356/2-14 від 13 грудня 2016 року щодо порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в якому вказала, що у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, немає законних підстав для видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 35).
Згідно архівної виписки з рішення 3 сесії 22 скликання Селищенської сільської ради народних депутатів Літинського району від 21 квітня 1995 року, ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , біля будинку – 0,33 га, по АДРЕСА_3 – 0,27 га (том 1 а. с. 36).
Селищанська сільська рада Літинського району на запит адвоката надала інформацію за № 77 від 12 квітня 2017 року про те, що ОСОБА_2  10 сесією 23 скликання від 07 квітня 2000 року,  п. 17, була передана у приватну власність земельна ділянка в розмірі 0,67 га, а саме 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1  біля будинку та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Садове масив «Жолоб» (том 1 а. с. 37).
Згідно довідки № 1307 від 28 листопада 2016 року, виданої виконавчим комітетом Селищанської сільської ради, в земельно-кадастровій книзі № 2 в графі № 68 зроблено зміну власника земельної ділянки з ОСОБА_4 на ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 3205 від 01 жовтня 1997 року (том 1 а. с. 38).
В матеріалах цивільної справи наявна копія спадкової справи № 362/1997 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , яка була розпочата і закінчена 01 жовтня 1997 року Літинською державною нотаріальною конторою (том 1 а. с. 141-153), в якій є заява ОСОБА_3 від 01 жовтня 1997 року, якою вона повідомила про прийняття нею спадщини і просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом; свідоцтво № НОМЕР_8 про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 і яке видане Селищанською сільською радою народних депутатів 06 червня 1989 року та зареєстроване у Вінницькому ООБТІ 06 червня 1989 року за № 2-414; свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3 , спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_6 , який належав померлому на підставі свідоцтва про № 441 про право особистої власності на домоволодіння; витяг із рішення ІІІ сесії 22 скликання Селищенської сільської ради народних депутатів Літинського району від 21 квітня 1995 року, яким затверджено рішення сільвиконкому «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність» і згідно якого ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 : біля будинку – 0,33 га та по АДРЕСА_3 – 0,27 га; довідка районного відділу земельних ресурсів про визначення нормативної ціни землі – 756,00 грн.
Також встановлено, що рішенням Літинського районного суду від 10 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Літинської селищної ради Літинського району, третя особа – ОСОБА_1 , про визнання незаконним факту прописки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 237-241), яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року (том 1 а. с. 242-245).
Представником відповідача до матеріалів цивільної справи надано відповідь на його запит із додатком: заявою ОСОБА_1 ; розпорядженням Літинського селищного голови № 85 від 06 листопада 2020 року «Про розгляд звернення ОСОБА_1 »; акт розгляду звернення ОСОБА_1 від 10 листопада 2020 року, затверджений Літинським селищним головою А. І. Бичком, із якого вбачається, що комісія Літинської селищної ради вирішила зафіксувати факти, викладені заявницею ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 в акті обстеження, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_2 самовільно зніс житловий будинок, за який ведеться судовий спір і який належав її матері ОСОБА_3 . Комісією на місці виявлено залишки глинобитної споруди, дерев`яні балки, шифер (фото додається) (том 2 а.с.10-15).
При відмові у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на житловий будинок, суд виходив із встановленого, що будинок по АДРЕСА_1 , який спадкодавець ОСОБА_3 заповіла позивачу ОСОБА_1 , зруйнований відповідачем по справі, тому відсутні підстави для визнання на нього права власності як на об`єкт нерухомого майна через його відсутність в натурі. 
Задовольняючи позов в частині визнання за позивачем права на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка отримала частину спадщини після смерті матері, тому має право на оформлення після її смерті спадщини, до складу якої входить земельна ділянка розміром 0,53 га в межах села Садове Літинського району, із якої 0,26 га – для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 та 0,27 га – для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_3 .
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.
За правилами статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина 1). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина 3). 
Згідно положень статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч. 1). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч. 2). Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4). 
Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 
Як вбачається із заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог, викладених нею у позовній заяві від 30 травня 2017 року (том 1 а. с. 2-11), вона просить визнати за нею право на земельну ділянку загальною площею 0,53 га в межах с. Садове Літинського району, у тому числі: 0,26 га – для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 і 0,26 га – для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , обґрунтовуючи такі вимоги існуванням заповіту, складеного 16 квітня 2009 року спадкодавцем ОСОБА_3 і посвідченого секретарем виконкому Селищенської сільської ради Головащенко Т. Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 14, із змісту якого вбачається, що заповідач ОСОБА_3 заповіла своїй дочці ОСОБА_1 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона матиме право за законом (том 1 а. с. 19); існуванням рішення 3 сесії 22 скликання Селищенської сільської ради народних депутатів Літинського району від 21 квітня 1995 року, яким ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , біля будинку – 0,33 га, по АДРЕСА_3 – 0,27 га (том 1 а. с. 36); існуванням свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 жовтня 1997 року і зареєстрованого в реєстрі за № 3205, згідно якого спадкоємцем ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3 , спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається із земельної ділянки розміром 0,60 га, наданої для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 – 0,33 га, та по АДРЕСА_3 0,27 га, яка належить померлому на підставі рішення ІІІ сесії 22 скликання Селищенської сільської ради від 21 квітня 1995 року (том 1 а. с. 34); існуванням рішення 10 сесії 23 скликання Селищанської сільської ради Літинського району від 07 квітня 2000 року, у пункті 17 якого вказано про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,67 га, а саме: 0,07 га – для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 біля будинку та 0,60 га – для ведення особистого підсобного господарства в с. Садове масив «Жолоб» (том 1 а. с. 37); існуванням роз`яснення державного нотаріуса Літинської державної нотаріальної контори Малахової Д. С. щодо порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яким відмовила спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, зокрема відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві цього майна – спірної земельної ділянки (том 1 а. с. 35).
Також позивач у позові вказала, що на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року за реєстровим № 3205, у спадкодавця ОСОБА_4 не було Державного акта на право власності на землю (як того вимагав закон). Його спадкоємець за законом ОСОБА_3 , отримавши свідоцтво про право на спадщину від 01 жовтня 1997 року, за життя також не виготовила Державного акта на право власності на спірну земельну ділянку.
Таким чином, на час смерті ОСОБА_3 Державний акт на право власності на землю на спірну земельну ділянку був відсутній, оскільки жодним із спадкодавців не замовлявся, не виготовлявся і не отримувався.
Проте, кожен із спадкодавців в свою чергу – і ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 , мав право на спірну земельну ділянку: ОСОБА_4 – на підставі рішення 3 сесії 22 скликання Селищенської сільської ради від 21 квітня 1995 року про передачу йому у приватну власність спірної земельної ділянки; ОСОБА_3 – на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 жовтня 1997 року за № 3205, за яким ОСОБА_3 отримала у спадщину спірну земельну ділянку, яка належить спадкодавцю на підставі рішення ІІІ сесії 22 скликання Селищенської сільської ради від 21 квітня 1995 року.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 
За змістом даної статті до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов`язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця. Виняток складають ті з них, які є невідчужуваними, нерозривно пов`язані з його особою, а відтак не здатні передаватися іншим суб`єктам (ст. 1219 ЦК України). 
За загальним правилом до спадкоємців переходять права та обов`язки спадкодавця у тому ж вигляді, в якому вони йому належали. 
На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції правильно встановив, що на день смерті ОСОБА_3 їй належало право на оформлення земельної ділянки загальною площею 0,53 га, яке увійшло до складу спадщини, внаслідок чого суд зробив обґрунтований висновок, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, має право на оформлення цієї частини спадкового майна.
До подібного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 179/1043/16-ц\14-63цс20, вказавши, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що суд не надав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, які підтверджують факт не закінчення спадкодавцем процедури приватизації земельних ділянок та не отримання Державного акта на право приватної власності на землю, і не надав належної оцінки роз`ясненню нотаріуса Літинської районної державної нотаріальної контори щодо порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , не врахувавши, що в матеріалах справи відсутні докази встановлення меж земельних ділянок, докази щодо внесення їх до Державного земельного кадастру, докази формування цих земельних ділянок і присвоєння їм кадастрового номеру.
При цьому також враховано, що судом встановлено, що кожен із спадкодавців в свою чергу не закінчив процедуру приватизації, оскільки її не розпочинав, – про такі обставини в позові вказала позивач, а відповідач таких обставин не спростував належними доказами.
З урахуванням наведеного, а також встановленого судом факту, що кожен із спадкодавців не розпочинав процедуру приватизації земельної ділянки після прийняття 21 квітня 1995 року сільською радою відповідного рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, та після отримання 01 жовтня 1997 року його спадкоємцем, яка в послідуючому стала спадкодавцем, ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстрованим в реєстрі за № 3205 – том 1 а. с. 34), спадковим майном за яким є саме спірна земельна ділянка розміром 0,60 га, також є безпідставними та не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тому, що суд не врахував ту обставину, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого права: про визнати за нею права на земельну ділянку, а не права власності на земельну ділянку і таку вимогу суд першої інстанції задовольнив, визнавши за позивачем право на земельну ділянку, а мав би відмовити їй у визнанні права на земельну частку і роз`яснити, що належним способом захисту її права є звернення до суду з позовом про визнання за нею права на завершення приватизації та одержання Державного акта на право власності на землю на ім`я спадкоємця, оскільки суд не встановив і не перевірив чи закінчив спадкодавець процедуру приватизації земельної ділянки.
Є безпідставними та не впливають на висновки суду доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом того, що він мав право на частку у майні колгоспного двору по АДРЕСА_1 , так як він проживав у цьому дворі станом на момент набрання чинності Законом України «Про власність», оскільки на підтвердження таких обставин відповідач згідно вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав належних доказів, водночас матеріали справи містять інші належні докази, яким є виписка із погосподарської книги № 8 Селищенської сільської ради за 1991-1995 роки по особовому рахунку № НОМЕР_9 за адресою АДРЕСА_1 , із якої вбачається, що членами домогосподарства були: голова господарства: ОСОБА_4 і його дружина ОСОБА_3 (том 1 а. с. 78),чого відповідач ОСОБА_2 не спростував належними доказами.
Наведені інші доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновку суду та не дають підстав вважати, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 27 травня 2021 року