break-word'> 

Ухвала
11 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 466/6047/20
провадження № 51-1625ск21  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, 
 
встановив:
 
Згідно з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
 
Львівський апеляційний суд ухвалою від 16 лютого 2021 року апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без – змін.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті. 
 
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та доведеність винуватості підзахисного, не погоджується з вироком місцевого суду та ухвалою суду апеляційної інстанції в частині призначеного покарання і просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування своїх доводів наводить обставини, які на його думку є такими, що дають можливість застосувати положення вказаної статті, зокрема вказує, що місцевий суд необгрунтовано не визнав намагання засудженим відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки потерпілій стороні як обставину яка пом`якшує покарання.  
 
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.   
 
Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону  касаційна скарга захисника не містить обґрунтувань, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_5 , які порушення допустили суди першої та апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412—414 КПК до безумовних підстав для зміни оскаржуваних судових рішень касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу. 
 
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
 
Водночас захисники не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом під час постановлення ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
 
Крім цього, у касаційній скарзі не узгоджуються прохальна та описова частини. Так, у прохальній частині касаційної скарги захисник ставить питання про зміну вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 та звільнення його від призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК, тоді як в описовій частині посилається на недотримання положень ст. 419 КПК судом апеляційної інстанції в частині ненадання відповіді на доводи його апеляційної скарги щодо порушення потерпілим Правил дорожнього руху. 
 
Таким чином, захиснику необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію, вказати, які порушення допущено судами першої та апеляційної інстанцій, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.
 
Оскільки касаційна скарга захисника не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (захисником має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду). 
 
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
 
постановив:
 
Касаційну скаргузахисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залишити без руху та надати для усунення виявлених недоліків 10 днів з дня отримання ухвали. 
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                           ОСОБА_3