ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 685/411/19
Провадження № 22-ц/4820/779/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
учасники справи: представник апелянта Оніщук Є.О. ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Кузьминці» на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2021 року (суддя Бурлак Г.І.) за позовом ОСОБА_2 до Селянського (фермерського) господарства «Кузьминці» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення її власнику,
в с т а н о в и в:
У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив зобов`язати СФГ «Кузьминці» усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою кадастровий номер 6824786000:04:005:0099, яка розташована на території Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та повернути йому вказану земельну ділянку.
Позов мотивовано тим, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0800 га, кадастровий номер 6824786000:04:005:0099, яка розташована на території Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області. 
27 листопада 2018 року від його імені було укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки з СФГ «Кузьминці» строком на 10 років. ОСОБА_2 стверджував, що даний договір укладений без його участі, підпис від імені власника земельної ділянки у договорі вчинено не ним, а іншою особою, а відтак договір оренди земельної ділянки є не укладеним. Наразі СФГ «Кузьминці» користується належною йому земельною ділянкою без його волевиявлення. 
Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2021 року позов задоволено.
Зобов`язано Селянське фермерське господарство «Кузьминці» усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером 6824786000:04:005:0099, яка розташована на території Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та повернуто земельну ділянку ОСОБА_2 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 договір оренди від 27.11.2018 року укладений від його імені не підписував, а тому такий правочин не відповідає його волі, та є неукладеним. Відповідач фактично користується земельною ділянкою позивача безпідставно, а тому ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки вважає порушеним є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої земельної ділянки.
В апеляційній скарзі СФГ «Кузьминці», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов не встановив, а позивач не довів, які саме дії або бездіяльність відповідача перешкоджають йому користуватися земельною ділянкою. Позивачем не визначено у який спосіб відповідач повинен усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Вказував, що правовідносини з приводу усунення перешкод в користуванні майном регулюються ст.391 ЦК України, а тому в даному випадку власник майна мав звертатися до суду з негаторним позовом та вимагати усунення перешкод чи зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. 
В судовому засіданні представник СФГ «Кузьминці» Оніщук Є.О. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6824786000:04:005:0099 площею 3,0800 га, яка розташована на території Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області . 
На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку №РІ№800087, виданого 14.08.2001 року державним реєстратором Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області Яловчуком В.В. 21 липня 2016 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на означену земельну ділянку за №15511598.
Згідно договору оренди №б/н від 27 листопада 2018 року позивач передав відповідачу в строкове платне користування на 10 років, належну йому земельну ділянку, загальною площею 3,0800 га, яка розташована на території Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер земельної ділянки: 6824786000:04:005:0099. Право оренди за даним договором зареєстровано 27 листопада 2018р., рішення за №44260498.
Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 2088/2089/2937-2948/19-26 від 05.12.2019 року Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підписи від імені ОСОБА_2 в договорі оренди землі № б/н від 27.11.2018 року, Акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та Акті прийому-передачі земельної ділянки в оренду виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Частиною 1 статті 13 Закону №161-ХІV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
В силу ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: Істотними умовами договору оренди землі є:об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди;орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Із положень ч. 1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).
Право на звернення осіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів урегульовано ст. 4 ЦПК України.
Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнути внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.
У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасників.
Якщо правочин суперечить нормам чинного законодавства, то його може бути визнано судом недійсним відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в порядку реституції.
Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.
Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами.
Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.
За змістом норм Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а зазначені в ньому умови не є такими, що регулюють договірні відносини.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Закон визначає право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Таке право власника забезпечується за допомогою негаторного позову.
Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. 
За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.
В справах, у яких позивачі звертаються до суду з вимогами про визнання договорів оренди недійсними, посилаючись на те, що вони не підписували ці договори та не погоджували їх умови, наразі, відповідачі фактично користуються належними їм земельними ділянками та відмовляються повернути їх власникам, ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги (негаторного позову) про повернення таких земельних ділянок.
Оскільки позивачі не підписували договори оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а, наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійсними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказував, що він не підписував договір оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, такі доводи позивача підтверджуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 2088/2089/2937-2948/19-26 від 05.12.2019 року. Відповідач неправомірно користується належною позивачу на праві власності земельною ділянкою та відмовляється повернути її власнику.
З огляду на зазначене, встановивши, що ОСОБА_2 не підписував спірний правочин, не погоджував його умов, оскільки у договорі оренди б/н від 27.11.2018 року підпис виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою, висновок суду першої інстанції, про відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору оренди землі б/н від 27.11.2018 року між ним та СФГ «Кузьминці» є правильним.
Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що вона знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, висновок суду першої інстанції про те, що в порядку усунення перешкод у здійсненні права власності на майно СФГ «Кузьминці» має повернути позивачу земельну ділянку є правильним.
Процесуальні дії суду першої інстанції не вплинули на вирішення питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, а тому суд апеляційної інстанції відхиляє довід апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін. 
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Кузьминці» залишити без задоволення.
Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 14 червня 2021 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                       А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк