ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2150/21 Справа № 194/2138/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Соколова Ю. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря   - Солодової І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Тернівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання батьківства, внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, щоу 2015 році вона проживала без реєстрації шлюбу з відповідачем, з яким згодом припинила стосунки. Наприкінці березня 2016 року почала зустрічатися з ОСОБА_3 та з середини квітня 2016 року вони стали проживати разом. У травні 2016 року підтвердилася її вагітність, термін якої не співпадав з початком статевих стосунків з ОСОБА_3 , а тому 11 травня 2016 року вона встала на облік у зв`язку з вагітністю та пологами та під час заповнення індивідуальної картки вагітної вона повідомила прізвище батька дитини - ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , дізнавшись про її вагітність, запропонував їй одружитися. Після цього, вона повідомила лікаря, що батьком дитини є інший чоловік, тому в її індивідуальну картку і були внесені зміни щодо прізвища і місця роботи батька дитини з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 26 вересня 2016 року вони з ОСОБА_3 уклали шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 , батьком якого був записаний її чоловік - ОСОБА_3 . Однак їх стосунки не склались, шлюб виявився невдалим та рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 оспорив своє батьківство та рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року були виключені відомості про батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 07 грудня 2019 року вона отримала повторне свідоцтво про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини були здійснені відповідно до ст. 135 СК України.
Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд визнати ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є вона; внести зміни до актового запису про народження № 1 від 03 січня 2017 року, що складений відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, зазначивши в графі «батько» - «громадянин України - ОСОБА_1 », який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_6 », по батькові з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 »; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 (на момент подачі позовної заяви ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення сином повноліття; понесений судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи - стягнути з відповідача.
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області.
Внесено відповідні зміни до актового запису про народження дитини № 1 від 03 січня 2017 року, що складений відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, вказавши батьком дитини  ОСОБА_4 , - громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Змінено прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_6 », та по батькові з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 17 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати в загальному розмірі 7767 (сім тисяч сімсот шістдесят сім) 12 коп., з яких: 6963 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн. 90 коп. - витрати за проведення судово-медичної експертизи, 34 (тридцять чотири) грн. 82 коп. - банківська комісія за сплату витрат за проведення судово-медичної експертизи, 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. - судовий збір за подання позову до суду.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
В частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 301 грн. 92 коп. - відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позов лише в частині визнання батьківства, а в іншій частині відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права 
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , що повторно видане 07 грудня 2019 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
ОСОБА_2 встала на облік у зв`язку з вагітністю та пологами, та в індивідуальній картці вагітної спочатку прізвище батька дитини записано - ОСОБА_1 . 
Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2019 року виключені відомості про батьківство ОСОБА_3 з актового запису № 1 від 03 січня 2017 року, складеного Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_2 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, реєстрація народження дитини із зазначенням відомостей про батька здійснені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб, видана відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради 16 грудня 2019 року.
Згідно висновку експерта від 03 вересня 2020 року № 656 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Міністерства охорони здоров`я України, за підсумками якої вірогідність того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає не менше 99,9999 %. 
З письмової заяви відповідача встановлено, що після отримання результатів молекулярно - генетичної експертизи, відповідач визнає своє батьківство щодо малолітнього ОСОБА_4 , 2016 року народження.
Враховуючи висновок експерта, який підтвердив батьківство відповідача, визнання відповідачем свого батьківства відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесення змін до актового запису про народження дитини в частині відомостей про батька, та зобов`язання органу державної реєстрації внести такі зміни.
У зв`язку із встановленням судом батьківства відповідача, суд також прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, оскільки дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, хоча працездатний. 
Таким чином, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, приписи ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд встановив, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн, а також на користь позивача судові витрати по справі, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн, витрат за проведення судово-медичної експертизи в розмірі 6963,90 грн, банківської комісії за сплату витрат за проведення судово-медичної експертизи в розмірі 34, 82 грн.
Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 301 грн. 92 коп. за паливо, суд виходив з того, що позивачем не доведено, що саме ці кошти були витрачені на проїзд її та дитини до м. Дніпро для проведення судово-медичної експертизи та у зворотньому напрямку.
Колегія суддів переглядає оскаржуване рішення суду лише в частині стягнення судового збору та стягнення аліментів, оскільки в іншій частині рішення суду апелянтом не оскаржується.
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що він до початку розгляду справи по суті визнав своє батьківство, однак суд першої інстанції стягнув 100 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову; суд стягнув аліменти в розмірі 1/4 частини в той час коли у апелянта є інша неповнолітня дитина; суд стягнув аліменти за час, коли не було зареєстровано ОСОБА_1 батьком дитини.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.
Так, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про визнання позову у повному обсязі, однак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач визнав позовні вимоги лише після проведення судово-медичної експертизи. Тому підстав для застосування положень ст. 142 ЦПК України немає.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дитину та відхиляє посилання апелянта на наявність іншої неповнолітньої дитини, з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Таким чином, кожна дитина має право на необхідний та достатній розмір аліментів, наявність у відповідача дитини від першого шлюбу, на яку він сплачує аліменти не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів для дитини від наступного шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 180 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, наявність у апелянта іншої неповнолітньої дитини не є безумовною підставою для відмови чи зменшенні у стягненні аліментів на утримання дитини: ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20).
Також, колегія суддів не приймає доводи апелянта на безпідставність стягнення судом аліментів з часу, коли його не було зареєстровано батьком дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що батьківство - це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом 17 грудня 2019 року, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення аліментів саме з цієї дати.
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова