РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року
м. Рівне

Справа № 570/4202/19
Провадження № 22-ц/4815/446/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Гордійчук С.О
суддів: Боймиструк С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Радухівська сільська рада Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Шеруди О.П. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року, ухваленого в складі судді Гнатущенко Ю.В., повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2020 року, у справі  №570/4202/19

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба – ОСОБА_4 , якій за життя належало нерухоме майно. 
ІНФОРМАЦІЯ_2  помер батько позивача ОСОБА_5 .  Після його смерті приблизно у червні 2019 р. позивач у документах батька випадково знайшов копію заповіту від 24.05.2004 р., посвідчений секретарем виконкому Радухівської сільської ради Петровичем М.М., зареєстровано в реєстрі №71, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла все своє майно сину ОСОБА_5 – батьку позивача. Однак останній не встиг прийняти спадщину за заповітом після смерті його матері.
Вказує, що з 2003 року він постійно не проживав із батьком та не знав про наявність заповіту складеного на ім`я батька. Вважає, що строк на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії він пропустив з поважної причини, просив суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задоволити. 
Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини по спадковій трансмісії після смерті його баби – ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідачів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені у справі вимоги, зокрема, що він не знав про існування заповіту, не жив зі спадкодавцем. А відтак, позивач у позовній заяві не навів доказів поважності пропуску строк для подачі заяви про прийняття спадщини.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду таким вимогам відповідає.
Встановлено, що 24.05.2004 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право : і її житловий будинок з надвірними будівлями заповідає своєму сину ОСОБА_5 . 
Заповіт посвідчений секретарем виконкому Радухівської сільської ради Петровичем М.М., зареєстровано в реєстрі №71 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Радухівка Рівненського району Рівненської області, свідоцтво видане 17.09.2015 р., актовий запис №19. 
Після її смерті Рівненською районною державною нотаріальною конторою державним нотаріусом С.Г. Дацюк була заведена спадкова справа №65/2016 від 06.02.2016 р. за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
За результатами проведеної перевірки у Спадковому реєстрі за параметрами запиту «заповіти/спадкові договори», за вказаними параметрами у Спадковому реєстрі знайдено інформацію про посвідчення заповіту від імені ОСОБА_6 від 06.02.2016 року за реєстром №37085270 .
До закінчення строку на прийняття спадщини спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після його смерті приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. 15.06.2016 року заведена спадкова справа №7/2016 за заявами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 заява від 06.07.2016 р. та видано свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частині на банківські вклади.
Відповідне повідомлення спадкоємцям не надсилалося та не розміщувалася в пресі інформація про наявність заповіту.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена   на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій,  також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.
Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.
Встановивши, що позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на користь його батька, оскільки спадщину за заповітом після відкриття спадщити він не встиг прийняти та відповідно не були здійснені повідомлення  та виклик спадкоємця за заповітом, суд першої інстанції  дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

 п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Шеруди О.П. залишити без задоволення.
Рішення  Рівненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2020 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 травня 2021 року.

Головуючий :                                                  Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Боймиструк С.В.

                                                                               Шимків С.С.