Справа № 760/6507/21                                                  суддя в І-й інстанції Букіна О.М.
Провадження № 33/824/2188/2021                              суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ст. 471 МКУ 

КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України
07 червня 2021 року                                                                                      м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 ,за ст. 471 МК України, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Згідно протоколу про порушення митних правил від 09 лютого 2021 року № 0178/10000/21 09 лютого 2021 року о 18 год. 40 хв. для проходження митного контролю в зоні митного контролю залу «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль» поступив громадянин України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), який прибув до України з Республіки Білорусь, м. Мінськ, рейсом В2 845, авіакомпанії «Belavia». Для проходження митного контролю громадянин України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) своїми діями обрав канал, позначений символами зеленого кольору - «зелений коридор», тим самим, відповідно до ч. 5 ст. 366 МК України заявив про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та обмеження щодо ввезення на митну територію України, тобто, своїми діями засвідчив факти, що мають юридичне значення. На підставі положень п. 4 ст. 336 та ст. 342 МК України, в якості використання однієї з форм митного контролю, співробітниками митниці було проведено усне опитування громадянина України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ). На запитання співробітників митниці громадянин України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), повідомив, що переміщує через митний кордон України до 10 000 євро. Після проведення опитування громадянину України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) запропоновано пред`явити всю готівку в службовому приміщенні митниці. Громадянином України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було видано готівку в розмірі 10 975 євро та 570 гривень, що знаходилась в кишені куртки пасажира. Готівка переміщувалась без ознак приховування. Зі слів громадянина України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) готівка належить йому особисто. Готівка була перерахована в службовому приміщенні митниці в присутності громадянина України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ). З виявленої суми готівки громадянину України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було пропущено 9 975 євро та 570 гривень (що згідно курсу НБУ станом на 09 лютого 2021 становить еквівалент 9 992,14 євро). Оскільки громадянин України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), самостійно, своїми діями, що були виражені у обранні для проходження митного контролю переміщуваною ним готівкової валюти обрав канал, що позначений символами зеленого кольору - «Зелений коридор», та на момент проходження митного контролю, належним чином заповненої митної декларації громадянин України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), до митного оформлення не подав - в діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), під час проходження митного контролю в залі «Приліт» терміналу «Д» ДП МА «Бориспіль», вбачається порушення встановленого ст. 366 МК України порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, що в свою чергу, має ознаки наявності у діях та бездіяльності громадянина України ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), порушення митних правил, визначеного положеннями ст. 471 МК України.
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року громадянина України ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1 700 грн. Вилучену відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0178/10000/21 від 09 лютого 2021 року іноземну валюту в сумі 1 000 євро повернуто громадянину України ОСОБА_1 . Стягнуто з громадянина України ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн.
Ухвалюючи зазначену постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях громадянина України ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 471 МК України. Разом з тим, кошти в сумі 1 000 євро, що підлягають конфіскації, є значною сумою для громадянина України ОСОБА_1 . Застосування до громадянина України ОСОБА_1 конфіскації грошових коштів призведе до накладення на нього індивідуального та надмірного тягарю та буде непропорційним до вчиненого правопорушення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині повернення ОСОБА_1 готівкових коштів у розмірі 1 000 євро, Київська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідно до санкції ст. 471 МК України, а саме конфіскацією обмежених товарів - 1 000 євро. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Київська митниця Держмитслужби зазначає про те, що законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України готівки у сумі 10 000 євро. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , обравши у зоні митного контролю прохід «зелений коридор», здійснив переміщення через митний кордон України без декларування готівки, сума якої перевищує встановлену у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» межу - 10 000 євро. До правопорушника має бути застосовано як основний вид стягнення - штраф, так і обов`язковий додатковий вид стягнення - конфіскація безпосереднього предмета правопорушення.
Отже, постанова місцевого суду оскаржується лише в частині повернення ОСОБА_1 вилученої іноземної валюти у розмірі 1 000 Євро.
У судовому засіданні представник Київської митниці Держмитслужби підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_1 адвокат Гуцул М.С. надіслала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі та участі ОСОБА_1 , а також клопотання по суті апеляційної скарги. У клопотанні адвокат Гуцул М.С. вказує на те, що ОСОБА_1 має скрутне матеріальне становище, на його утриманні знаходиться ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він проживає однією сім`єю з дружиною та донькою.  На даний час ОСОБА_1 не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною та відповідно не має джерела прибутку. Сім`я ОСОБА_1 існує за рахунок коштів, отриманих від тимчасових заробітків.           
Заслухавши пояснення представника Київської митниці Держмитслужби, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Положеннями ст. 489 МК України передбачено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, та представником митниці в апеляційній скарзі, а також самим ОСОБА_1 не оспорюється, а, відтак, в цій частині постанова не переглядається.
Що ж стосується висновку суду першої інстанції, яким обґрунтовано рішення про повернення вилученої під час здійснення провадження про порушення митних правил валюти, тобто, незастосування додаткового стягнення у виді конфіскації, доводи апеляційної скарги представника митниці щодо його неправомірності, є обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до ст. 471 МК України порушення встановленого цим Кодексом порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, тобто переміщення через митний кордон України особою, яка формою проходження митного контролю обрала проходження (проїзд) через «зелений коридор», товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.
Санкція зазначеної норми за своєю правовою конструкцією є абсолютно визначеною. В даному випадку конфіскація є обов`язковим додатковим видом стягнення при переміщенні через митний кордон України товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України.
Згідно визначення, наведеного в п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України товари ? це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередач.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна норма закріплена також в пункті 6 постанови Правління НБУ № 3 від 02 січня 2019 року «Про затвердження Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», згідно якого фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Таким чином, законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України готівки в сумі понад 10 000 євро (в еквіваленті).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , обравши в зоні митного контролю прохід «зелений коридор», здійснив заяву, що переміщувані ним товари через митний кордон України не підлягають письмовому декларуванню, тобто, готівка, сума якої не перевищує встановлену ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» межу ? 10 000 євро.
У той же час, ОСОБА_1 переміщував через митний кордон кошти у сумі 10 975 євро та 570 грн.
ОСОБА_1 було повернуто 9 975 євро та 570 гривень (що згідно курсу НБУ станом на 09 лютого 2021 становить еквівалент 9 992,14 євро). При цьому, зазначена сума є меншою від тієї, яка дозволена при переміщенні кордону, а саме 10 000 євро.
Оскільки законодавством України встановлено обмеження на переміщення через митний кордон України валютних цінностей в сумі, яка перевищує 10 000 євро, до особи, яка притягається до відповідальності за порушення митних правил, у відповідності до санкції ст. 471 МК України повинно бути застосовано окрім штрафу, як основний вид стягнення, який в даному випадку суд першої застосував визнавши ОСОБА_1 винним, ще і конфіскація безпосереднього предмету правопорушення, як обов`язковий додатковий вид стягнення, визначений санкцією закону, який передбачає відповідальність за порушення вказаних митних правил.
Натомість, судом першої інстанції вказаних вимог закону в цій частині дотримано не було та не застосовано до ОСОБА_1 обов`язковий додатковий вид стягнення ? конфіскацію незадекларованих грошових коштів, які останній переміщував через митний кордон України в сумі, яка перевищує дозволений ліміт, ? 10 000 євро.
За таких обставин, конфіскації у ОСОБА_1 підлягає готівка в сумі 992,14 євро з вилученої 1 000 євро, а решта 7,86 євро підлягає поверненню ОСОБА_1 .
Доводи адвоката Гуцул М.С., що містяться у клопотанні на спростування доводів апеляційної скарги, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.
На підтвердження скрутного матеріального становища ОСОБА_1 суду було надано свідоцтво про народження дитини ОСОБА_3 та довідку про склад сім`ї та проживання.
Разом з тим, зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що її батьком є  ОСОБА_4 . У довідці про склад сім`ї зазначено, що ОСОБА_1 проживає з батьками, співмешканкою та її дитиною. Батьки ОСОБА_1 працездатного віку, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 утримує їх. У ОСОБА_1 також відсутній обов`язок утримувати співмешканку та її дитину.  
Отже, конфіскація коштів у сумі 992,14 євро не буде для ОСОБА_1 індивідуальним і надмірним тягарем та не вважатиметься непропорційним втручанням у право власності.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Так, жодним із рішень Європейського Суду з прав людини не встановлено прямої заборони на конфіскацію предметів порушення митних правил.
Навпаки, у пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ізмайлов проти Росії» зазначено, що загальна вимога щодо декларування товарів, що переміщуються через митний кордон, яка поширюється на кожну особу, котра перетинає державний кордон, запобігає неконтрольованому ввезенню готівки в державу чи її вивезенню з неї, тому конфіскація у випадку недекларування готівки під час проходження митного контролю є частиною регуляторного механізму, який відповідає загальним інтересам суспільства.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»).
Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів.
Наведені положення норм міжнародного права співвідносяться з нормами національного законодавства України щодо регуляторного механізму держави, який реалізується шляхом встановлення державою обмежень щодо здійснення права на власність шляхом конфіскації заборонених та обмежених товарів.
У відповідності до правил ч. 1 ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (в даному випадку ст.471 МК України).
Оскільки санкція ст. 471 МК України за своєю конструкцією не передбачає альтернативи, так як є абсолютно визначеною і щодо основного виду стягнення і щодо додаткового, апеляційний суд приходить до висновку щодо неправильного застосування місцевим судом до ОСОБА_1 закону, який передбачає відповідальність за порушення митних правил, яке ставиться в вину останньому ? не застосування обов`язкового додаткового заходу стягнення у виді конфіскації.
Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 нестиме  індивідуальний і надмірний тягар внаслідок конфіскації грошових коштів є безпідставними, адже не можна підміняти волю законодавця, виражену в санкції вказаної статті, з метою впровадження регуляторного механізму з боку держави при регулюванні вказаних правовідносин, що в свою чергу не суперечить положенням п. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, доводи апеляційної скарги не містять посилань на об`єктивні обставини, які б  свідчили, що застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації буде для ОСОБА_1 надмірним індивідуальним тягарем.
Враховуючи викладене, оскаржувана постанова Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року підлягає скасуванню в частині повернення вилучених у ОСОБА_1 грошових коштів, а саме 1 000 євро.
Керуючись ст. 4, 471 МК України, ст. 294  КУпАП, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби задовольнити частково.
Постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст. 471 МК України з накладенням штрафу, скасувати в частині повернення вилучених грошових коштів, а саме 1 000 (однієї тисячі) євро та прийняти в цій частині нову постанову.                         
Конфіскувати у ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто два) євро, 14 центів з вилученої 1 000,00 (однієї тисячі) євро згідно протоколу про порушення митних правил № 0178/10000/21 від 09 лютого 2021 року, повернувши ОСОБА_1 7 (сім) євро, 86 центів.
В іншій частині постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 , визнаного винним за ст. 471 МК України, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     В.О. Фінагеєв