ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 червня 2021 року           справа №428/652/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдар А.В., Геращенка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 березня 2021 року у справі  № 428/652/21 (головуючий І інстанції Кордюкова Ж.І. ) за позовом   ОСОБА_1  до  Заступника командира взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Шопіна Олександра Сергійовича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України  про скасування постанови ,- 

                                                      ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.01.2021 серії ДП18 №819689, винесену поліцейським УПП в Луганській області заступником командира взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції Шопіним Олександром Сергійовичем стосовно ОСОБА_1  та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з істотними порушеннями права на захист, оскільки справу розглянуто працівником поліції без участі особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності, не надана можливість ознайомитися з матеріалами справи, не надана можливість реалізувати своє право надати докази та пояснення, тобто рішення прийнято без врахування позиції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  
В ході розгляду справи відповідач не встановив конкретної відстані, на якій начебто здійснено обгін, в постанові не зазначив прилади, пристрої, за допомогою яких здійснювалося вимірювання, не зазначено будь-які належні та допустимі докази, в тому числі покази свідків, інші докази про те, яким чином поліцейський встановив відстань меншу ніж 50 метрів до пішохідного переходу, не наведено доказів того, що на вказаній ділянці дороги наявний пішохідний перехід і яким чином він позначений. 
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 березня 2021 року позов задоволено. 
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №819689 від 12.01.2021 року та закрито справу про адміністративне правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Луганській області на користь позивача судові витрати в розмірі 954 грн.
Не погодившись з судовим рішенням в частині визначення мотивів суду для задоволення позову, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права необґрунтованість та незаконність висновків суду, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Судом першої інстанції безпідставно не враховано допущене порушення права на захист під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення. Поліцейський не дочекавшись отримання відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 , розглянув справу без його участі. Проте, суд першої інстанції під час ухвалення рішення зазначеного не врахував. 
Мотиви суду про врахування відеозаписів в якості допустимих доказів є помилковим, оскільки надані докази відповідачем є недопустимими. 
Надання двох відзивів на позовну заяву не передбачено вимогами КАС України, тому суд не мав права брати до уваги відзив з додатками від 18.03.2021. 
Судові витрати понесені та сплачені позивачем підлягають стягненню у повному обсязі, оскільки це є однією із гарантій справляння належного та справедливого судочинства. 
Суд першої інстанції безпідставно стягнув з Управління патрульної поліції в Луганській області судові витрати, оскільки вказаний орган не є юридичною особою. 
В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
12.01.2021 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №819689 на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн.
ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 06.12.2020 року о 15-25 год. він у м. Сєвєродонецьк по просп. Космонавтів біля «Свято-Христо-Різдвяний кафедральний собор», керуючи транспортним засобом BMW 730i, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, а саме безпосередньо на пішохідному переході, чим порушив п.п. 14.6 (в) Правил дорожнього руху.
Скасовуючи постанову відповідача, суд першої інстанції зазначив, що надані відповідачем відеозаписи не містять доказів на підтвердження  здійснення позивачем обгону ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті.
Оцінка суду. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
У відповідності до п. 14.6 (в) Правил дорожнього руху обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.
За приписами ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В свою чергу, за правилами п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, вищезазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Аналіз вказаних норм свідчить, що доказами є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Суд зазначає, що відеозапис, на який посилається відповідач не підтверджує, що саме транспортний засіб позивача здійснив обгін ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, оскільки не можливо встановити державний номерний знак та марку автомобіля, саме під час здійснення такого маневру. 
Інших доказів, які б підтвердили факт порушення позивачем 14.6 (в) Правил дорожнього руху відповідачем не надано, а тому, суд констатує відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке його притягнуто до відповідальності.
Таким чином, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що надані відповідачем відеозаписи не містять доказів на підтвердження  здійснення позивачем інкримінованого йому правопорушення. 
При цьому, суд не приймає посилання апелянта, що надані відповідачем докази є недопустимими, з огляду на наступне. 
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Матеріалами справи підтверджено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №819669 від 12.01.2021 року, зокрема, містить посилання на відео з реєстратора XIAOMIYГ, відео з камер DSJX300071_ВВ0071, DSJX300073_ВВ0073.
Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими доказами відеозаписів, наданих відповідачем, оскільки судом не встановлено, що вони були одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Доказів на підтвердження зворотного апелянтом не надано 
Стосовно доводів апелянта в частині порушення права позивача на захист під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне. 
Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Судами встановлено, що 06.12.2020 року позивач був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху і щодо нього поліцейським Шопіним О.С. розпочався розгляд справи, під час якої позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю подати докази і скористатись правовою допомогою. 
Вказане клопотання відповідачем було задоволено, розгляд справи відкладено на 28.12.2020 року на 10 год.
28.12.2020 року позивач направив на електронну адресу Управління патрульної поліції в Луганській області лист з проханням відкласти розгляд справи через карантин на іншу дату та провести засідання в режимі відеоконференції. 
Клопотання позивача було задоволено та повторно відкладено розгляд справи на 12.01.2021 року о 13-00 год. за місцем знаходження відповідача, про що відправлено запрошення до УПП в Луганській області ДПП на вказану в клопотання адресу. 
Вказане запрошення було прийнято Укрпоштою 30.12.2020 року та вручено позивачеві 11.01.2021 року об 16 год. 47 хв. згідно трекеру Укрпошти. 
Аналізуючи наведене, суд вважає, що позивач починаючи з 06.12.2020 року ( дати зупинки позивача працівниками поліції та початку розгляду справи про адміністративне правопорушення) до 12.01.2021 року мав достатньо часу для пошуку адвоката та отримання юридичної допомоги, а також для прибуття на розгляд справи, який двічі переносився за клопотаннями позивача. 
Разом з тим, 12.01.2021 року справу про адміністративне правопорушення щодо позивача було розглянуто без участі останнього, оскільки він у призначений час не з`явився на розгляд справи.
При цьому, на момент розгляд справи відповідачем , позивач жодних клопотань або пояснень які б перешкоджали розгляду справи за його відсутності до УПП в Луганській області не надав, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 
З урахуванням викладеного, суд відхиляє посилання апелянта, щодо порушення права на захист під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення.
Суд вважає помилковим твердження апелянта, що надання двох відзивів на позовну заяву не передбачено вимогами КАС України, тому суд не мав права брати до уваги відзив з додатками від 18.03.2021, оскільки, як свідчать матеріали справи, відзив від 10.03.2021 року - надавався відповідачем, а відзив від 18.03.2021 року надавався третьою особою – Департаментом патрульної поліції, що не є порушенням вимог КАС України. 
Щодо визначення розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 
За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як визначено у частині 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи зі змісту частини 6 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Враховуючи, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує складних правових досліджень , вивчення великого обсягу фактичних даних та аналізу первинних документів, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 5000 грн. є неспівмірними зі складністю справи.
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що  заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі необхідно зменшити до 500,00 грн, що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.
Твердження апелянта про те, що Управління патрульної поліції в Луганській області не міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, що може призвести до ускладнення виконання судового рішення в частині стягнення судового збору, є його припущенням та не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення,їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, тому судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, а рішення суду першої інстанції залишено без  змін, відповідно до с. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат не віршується. 
В зв`язку з тим, що по виходу суду з нарадчої кімнати учасники судового засідання до суду не з`явилися, відповідно до ч. 4 ст. 250 КАС України суд підписав рішення без його проголошення. 
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 березня 2021 року у справі  № 428/652/21 – залишити без задоволення. 
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 березня 2021 року у справі  № 428/652/21 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 червня 2021 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 14 червня 2021 року.

Головуючий                                                                                               І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                       І.В. Геращенко