ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 р.	Справа № 816/2184/16	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
представник позивача Світалка В.П.
позивач Німецький О.Д.
представник відповідача Деміхіна О.М. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2016, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 19.12.16 року по справі № 816/2184/16
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                 
          про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві, в якому просив суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 липня 2016 року №0051161305.
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 адміністративний позов   ОСОБА_1 було задоволено. 
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В  обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив про порушення судом першої інстанції приписів пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, ст. 179 Податкового кодексу України, ст.ст. 69, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2017 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві  Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області було задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2016р. по справі № 816/2184/16 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 20 липня 2016 року №0051161305 на суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у загальному розмірі          58774 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 22 коп., в т.ч. за податковими зобов`язаннями 47019,38 грн., штрафними (фінансовими санкціями) 11754,84 грн.   В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Верховного Суду  у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.01.2021 по справі № 816/2184/16 касаційні скарги ОСОБА_1  та Державної податкової інспекції у місті Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2017 у справі № 816/2184/16 за позовом ОСОБА_1  до Державної податкової інспекції у місті Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення- скасовано. Справу № 816/2184/16 за позовом ОСОБА_1  до Державної податкової інспекції у місті Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення - направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.
У своїй постанові Верховний Суд вказав на те, що доводи касаційної скарги відповідача грунтуються на тому, що судом апеляційної інстанції замість суми «114 403, 48 грн» вказано «111 403,48 грн» та у подальшому не зазначено відсоткові ставки та формули, які були застосовані для обрахунку сум грошового зобов`язання. Колегія суддів погоджується із доводами заявника у частині відсутності в оскаржуваному рішенні обгрунтувань проведеного судом апеляційної інстанції обрахунку. Крім того, з тексту судового рішення вбачається, що судом апеляційної інстанції також знайдено невідповідність у розрахунках відповідача, проте не зазначено на підставі яких відомостей судом встановлено неточності обрахунку.
Під час нового розгляду справи судам необхідно, у відповідності до положень частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вжити визначені законом заходи необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази в підтвердження їх доводів та заперечень.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2021 справу                                     № 816/2184/16 прийнято до свого провадження та призначено до апеляційного розгляду. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.  
Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ДПІ у м. Полтаві №803 від 22.06.2016 головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Полтаві Артюшенком О.А. проведено невиїзну документальну позапланову перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014. 
За наслідками проведеної перевірки ОСОБА_1  складено акт №2016/16-01-13-05-10/ НОМЕР_1 від 29.06.2016 (т. 1 а.с. 11-17), у якому зафіксовані наступні порушення:
- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, ст.179 Податкового кодексу України, а саме, неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2014 рік;  
- пп."д" 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2014 рік) на суму 66079,54 грн (не задекларована сума доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, у розмірі 390136,12 грн).
На підставі вказаного акта перевірки ДПІ у м. Полтаві 20.07.2016 прийняте податкове повідомлення-рішення №0051161305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" в розмірі 82599,43 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 66079,54 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 16519,89 грн (т. 1 а.с. 18-19).
Не погоджуючись з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податкове повідомлення-рішення №0051161305 від 20.07.2016 прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як свідчать матеріали справи 18.07.2014 між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/6560/74/97654 від 26.12.2007 (т. 1 а.с. 91-95).
Відповідно до умов вказаного договору сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення цього договору складає 457604,47 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору, в тому числі: - основна сума боргу 29630,62 доларів США, що складає еквівалент 347262,24 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - проценти, нараховані за користування кредитом 271,38 доларів США, що складає еквівалент 3180,49 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 107161,74 грн.
У зв`язку із погашенням позичальником до підписання цього договору частини заборгованості за кредитним договором в розмірі, що складає еквівалент 160007,83 грн по офіційному курсу НБУ на дату погашення, сторони домовилися, що з дати укладення цього договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) боргу позичальника в розмірі, що складає еквівалент 265541,89 грн по офіційному курсу НБУ в тому числі: - основна сума боргу 13514,00 доларів США, що складає еквівалент 158380,15 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - проценти, нараховані за користування кредитом 0,00 доларів США що складає еквівалент 0,00 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 107161,74 грн.
Сторони підтверджують, що після часткового анулювання (прощення) кредитором боргу позичальника у сумі, зазначеній у пункті 2 договору, розмір зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на момент укладення цього договору складає еквівалент 192062,59 грн по офіційному курсу НБУ, в тому числі: - основана сума боргу 16116,62 доларів США, що складає еквівалент 188882,10 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - проценти, нараховані за користування кредитом 271,38 доларів США, що складає еквівалент 3180,49 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору; - розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 0,00 грн.
Крім того, 11.12.2014 між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ "Райффайзен Банк  Аваль" (кредитор) укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/6560/74/97654 від 26.12.2007 (т. 1 а.с. 86-90).
Відповідно до умов вказаного договору сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення цього договору складає 159173,00 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору, в тому числі: - основна сума боргу 9639,97 доларів США, що складає еквівалент 150836,60 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - проценти, нараховані за користування кредитом 69,96 доларів США, що складає еквівалент 1094,66 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 7241,74 грн.
У зв`язку із погашенням позичальником до підписання цього договору частини заборгованості за кредитним договором в розмірі, що складає еквівалент 114724,93 грн по офіційному курсу НБУ на дату погашення, сторони домовилися, що з дати укладення цього договору кредитор здійснює часткове анулювання (прощення) боргу позичальника в розмірі, що складає еквівалент 124594,23 грн по офіційному курсу НБУ в тому числі: - основна сума боргу 7500 доларів США, що складає еквівалент 117352,49 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - проценти, нараховані за користування кредитом 0,00 доларів США що складає еквівалент 0,00 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 7241,74 грн.
Сторони підтверджують, що після часткового анулювання (прощення) кредитором боргу позичальника у сумі, зазначеній у пункті 2 договору, розмір зобов`язань позичальника за кредитним договором станом на момент укладення цього договору складає еквівалент 34578,77 грн по офіційному курсу НБУ, в тому числі: - основана сума боргу 2139,97 доларів США, що складає еквівалент 33484,11 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; - проценти, нараховані за користування кредитом 69,96 доларів США, що складає еквівалент 1094,66 грн по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору; - розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором 0,00 грн.
ДПІ у м. Полтаві направлено лист за №4128/10/16-01-17-04-23 від 14.08.2015 до АТ "Райффайзен Банк Аваль" з метою отримання інформації про суми нарахованих та виплачених доходів платнику податків - фізичній особі ОСОБА_1 зазначених в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку за ІІІ-ІV квартали 2014 року.
У відповідь на це контролюючий орган отримав лист АТ "Райффайзен Банк Аваль" за      №04-20/2010 від 28.09.2015, згідно з яким банк підтвердив інформацію про суми нарахованих та виплачених доходів з ознакою доходу "126" у вигляді анулювання (прощення) кредитної заборгованості на загальну суму 390136,12 грн (265541,89 грн + 124594,23 грн) шляхом укладення договорів про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/6560/74/97654 від 26.12.2007 (т. 1 а.с. 61-62).
З огляду на викладене, висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства перевіряючий обґрунтував тим, що платником податків не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага (анулювання (прощення) боргу) у сумі 390136,12 грн в результаті укладення договорів про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/6560/74/97654 від 26.12.2007 та не сплачено податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік, а також не подано податкову декларацію за 2014 рік.
Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПКУ) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПКУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Згідно з п.163.1 ст.163 ПКУ об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
У п.164.1 ст.164 ПКУ зазначено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.  
Відповідно до пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПКУ (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Згідно частини першої статті 58 Конституції України,  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до рішення Конституційного суду України №1/99-рп від 09.02.1999 Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
Так, правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.
Проте, заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.
Отже, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчиненні платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно - правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності, зокрема винесення податкових повідомлень-рішень (зазначене узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України, викладеним в ухвалі від 20.05.2015 у справі  №К/9991/24269/12).
Колегія суддів звертає увагу на те, що сума прощеного боргу може включати в себе тіло кредиту, відсотки та пеню, що відповідно, зумовлює настання для позивача різних правових наслідків у межах спірних правовідносин. При цьому, здійснення відокремлення суми основного боргу (тіла кредиту) від суми нарахованих відсотків, пені, штрафних санкцій надає можливість визначити суму податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті платником до бюджету.
Судом встановлено, що підставою винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0051161305 від 20.07.2016 року стало проведення у період 23-24 червня 2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області Артюшенком О.А. невиїзної документальної позапланової перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету громадянином ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки було складено Акт №2016/16-01-13-05-10/ НОМЕР_1 від 29.06.2016 року. У вступній частині акту перевірки зазначено, що перевірка була проведена на підставі наказу ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області від 22.06.2016 року № 803.
Згідно п. 79.1 ст. 79 ПКУ,  документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. 
За правилами п. 79.2 ст. 79 ПКУ документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. 
Відповідно до п. 79.3 ст. 79 ПКУ присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПКУ необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПКУ. Сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обгрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення. Отже, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПКУ призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).
Наведене правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 27 січня 2015 року (справа № 21-425а14).
У справі, що розглядається, наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 22 червня 2016 року № 803 та повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки від 22 червня 2016 року № 558 направлено ДПІ у м. Полтава на адресу позивача рекомендованим листом 22 червня 2016 року (про цо зазначено в Акті). Очевидно, що з урахуванням часу доставки поштового листа від ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області  до позивача, останній  не був ознайомлений з наказом про проведення перевірки, а отже у нього не було реальної можливості бути присутнім наступного дня при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки до початку здійснення контрольного заходу, який розпочався наступного дня після того, як наказ та повідомлення про проведення перевірки були подані на пошту ДПІ у м. Полтава. Таким чином, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення позивач не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, що є порушенням прав позивача, передбачених ПКУ, та, відповідно, відсутності правових наслідків такої перевірки.
Судовим розглядом також встановлено, що під час здійснення невиїзної позапланової перевірки контролюючим органом питання щодо визначення складової суми прощеного боргу не з`ясовувалось, а тому, не встановлено правового статусу всієї суми заборгованості, що була прощена ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за договорами про часткове прощення боргу до кредитного договору №014/6560/74/97654 від 26.12.2007, та не були враховані вищезазначені приписи законодавства.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що під час перебування адміністративної справи № 816/2184/16 на розгляді в суді касаційної інстанції ГУ ДФС у Полтавській області 22.03.2017 року було винесено податкове повідомлення-рішення з тим же самим номером №0051161305 на зменшену суму податкового зобов`язання - 23825,21 грн., визначену постановою Харківського апеляційного адміністративного суду №816/2184/16 від 13.02.2017 року.
В тексті цього податкового повідомлення-рішення прямо зазначено, що воно винесено на підставі Акту №2016/16-01-13-05-10/ НОМЕР_1 від 29.06.2016 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду № 816/2184/16 від 13.02.2017 року (т. 2 а.с. 174).
Згідно п.п.  60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПКУ податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі. 
Відповідно до п.п 60.4 ст. 60 цього ж Кодексу у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
Таким чином, податкове повідомлення-рішення № 0051161305 від 20.07.2016 року на суму 82599,43 гривень є відкликаним, після того, як податкове повідомлення-рішення № 0051161305 від 22.03.2017 року на зменшену суму податкового зобов`язання - 23825,21 грн. було отримано позивачем у 2017 році і оскаржене ним у судовому порядку 26.01.2018 року (справа                                 № 816/268/18).
Тобто, станом на сьогоднішній день податкове повідомлення-рішення № 0051161305 від 20.07.2016 року на суму 82599,43 гривень є відкликаним.
Отже, порушення прав відповідача, які на його думку стали підставою для звернення  до апеляційного суду з апеляційною скаргою, зникли разом з відкликанням податкового повідомлення-рішення № 0051161305 від 20.07.2016 року на суму 82599,43 грн. 
Разом з тим, постанова суду першої інстанції від 14.12.2016 року  № 816/2184/16 не може бути скасована із зазначених підстав, оскільки рішення по справі було ухвалене 14.12.2016 року, тобто до винесення відповідачем та отримання позивачем податкового повідомлення-рішення №0051161305 від 22.03.2017 року на зменшену суму податкового зобов`язання - 23825,21 грн.
Крім того, судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 816/268/18 від 19.04.2018 року податкове повідомлення-рішення № 0051161305 на зменшену суму податкового зобов`язання - 23825,21 грн. було скасовано. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду №816/268/18 від 11.09.2018 року  рішення суду першої інстанції було залишено без змін (т. 2 а.с. 175-188). 
В січні 2018 року Головне управління ДФС у Полтавській області звернулось до Полтавського окружного адміністративного з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення  податкового боргу по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування у розмірі 35424,23 грн. (справа № 816/186/18). В ході розгляду справи ГУ ДФС подало клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через те, що  станом на 11.06.2018 року податковий борг за ОСОБА_1 відсутній. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 року по справі № 816/186/18 клопотання ГУ ДФС у Полтавській області про залишення позовної заяви без розгляду було задоволено. Позовну заяву у справі № 816/186/18 залишено без розгляду.  (т. 2 а.с. 189-190). 
Таким чином, станом на 11.06.2018 року у позивача був відсутній податковий борг по податку з доходів фізичних осіб, що визнав відповідач. Це є додатковим доказом того, що податкове повідомлення рішення № 0051161305 від 20.07.2016 року на суму 82599,43 гривень станом на сьогоднішній день є нечинним.
Доводи відповідача про те, що податкове повідомлення-рішення від 22.03.2017 року №0051161305 було скасовано начебто з «процедурних підстав» не спростовує рішення Полтавського окружного адміністративного суду № 816/268/18 від 19.04.2018 року, яким податкове повідомлення-рішення № 0051161305 на зменшену суму податкового зобов`язання - 23825,21 грн. було скасоване.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що результати розгляду справи № 816/2184/16 матимуть вплив на аналогічні правовідносини, що виникають між органами ДПС та платниками за аналогічних обставин справи, оскільки суд у кожній конкретній справі повинен встановити обставини справи, дослідити надані сторонами докази, надати їм правову оцінку та прийняти рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Суд апеляційної інстанції інстанції також звертає увагу на те, що в ході розгляду справи судом, з метою з`ясування всіх обставин у справі,  було витребувано додаткові докази по справі, однак, відповідач не надав суду актуальних відомостей про те, чи відображається на сьогоднішній день в інтегрованій картці платника податків - позивача податковий борг по податку з доходів фізичних осіб, на підставі якого відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №0051161305 від 20.07.2016 року на суму 82599,43 гривень.
Відповідачем також не було спростовано доводи позивача про те, що станом на 11.06.2018 року у нього був відсутній податковий борг по податку з доходів фізичних осіб, що визнав відповідач. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З огляду на викладене, судова колегія вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення. 
З огляду на викладене та враховуючи положення вищезазначених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення №0051161305 від 20.07.2016 є таким, що не відповідає ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже є таким, що підлягає скасуванню. 
Зважаючи на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, який відповідно до повноважень суду, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, визнається судом протиправним і скасовується, суд першої інстанції  правомірно вийшов за межі позовних вимог, визнав протиправним та скасував оскаржуване податкове повідомлення-рішення. 
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року по справі № 816/2184/16 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 по справі                           № 816/2184/16  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  21.05.2021 року