22-ц/804/642/21 
                                                                                264/4599/15-ц 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „06”  квітня  2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 264/4599/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/642/21 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи:  
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним – ОСОБА_1 
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним– ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2020 року  головуючого судді  Матвєєвої Ю.О. зі складанням повного тексту судового рішення 21 грудня 2020 року по цивільній справі про розподіл майна та за зустрічним позовом про розподіл майна, захист права власності,-
В С Т А Н О В И В :
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна.Позов мотивований тим, що з 2001 року по 2016 рік він перебував з відповідачем у шлюбі. Під час шлюбу сторонами у справі придбано домоволодіння АДРЕСА_1 . Зазначений будинок було придбано на прилюдних торгах, де переможцем визначено відповідача. Після придбання будинку сторонами у справі збудовані надвірні побудови та реконструйований будинок, які були включені у склад домоволодіння  рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2012 року у справі № 0520/8368/2012. Зважаючи на викладене та на презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, вважає, що зазначене домоволодіння належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Щодо виділення частини домоволодіння в натурі зазначав, що доцільним та справедливим визначити йому варіант № 1, запропонований висновком експертизи , оскільки цей варіант передбачає наявність гаражу, а позивач на праві власності має автомобіль. В мотивування вимог щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку зазначав про принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Щодо виділення частини земельної ділянки в натурі зазначав, що розділ земельної ділянки за варіантом № 1, передбаченим висновком № 7/3-с від 10 серпня 2020 року є доцільним та  справедливим, оскільки передбачає розділ земельної ділянки в рівних частках.
З урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати домоволодіння у складі жилого будинку літ. А-1, загальною площею 53,5 кв.м., жилою площею 28,3 кв.м., з належними до нього нежилою прибудовою літ. А1-1, площею 43,2 кв.м., гаражем літ. Д-1, сараєм літ. Е-1, та спорудами, розташоване в АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; - визнати за позивачем 1/2 частку зазначеного домоволодіння, припинивши сумісну власність подружжя; виділити йому в натурі 1/2 частку зазначеного домоволодіння, що складається з частини коридору – 7,3 кв.м. (№ 1), жилої кімнати 7,8 кв.м. (№ 5), жилої кімнати площею 6,3 кв.м. (№ 6), частини вітальні – 24,4 кв.м. (№ 7), загальною площею 45,8 кв.м., гаража літ. Д-1, 1/2 огорожі №1, 2, припинити право часткової власності на цю частину майна та визнати за позивачем право власності на ці об`єкти; - визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 1412336600:01:015:0396 площею 0,06242 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням рівності часток в домоволодінні АДРЕСА_1 ; - виділити в натурі 1/2 частину зазначеної земельної ділянки, площею 0,0321 га, відповідно до висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи № 7/3-с від 10 серпня 2020  року за варіантом № 1, розміром ділянки: 6.10м, 0.30м, 2.72м, 9,92м по АДРЕСА_1 ; 7.35м, 1.12м, 5.17м, 0.21м, 7.35м, 1.21м, 2.05м, 2.79м, 1.65м, 1.12м, 3.68м, 0.24 м, 2.72м, 2.42м, 5.60м, 6.53м, 15.25м по межі з частиною земельної ділянки першого землекористувача; 15м, 16.65м по боковій межі ділянки; 7.97м по межі в глибині ділянки, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розділ майна,захист права власності,мотивуючи вимоги тим,що позовні вимоги ОСОБА_1 вона не визнає ,оскільки  будинок  АДРЕСА_1   вона придбала на торгах разом із своєю мамою ОСОБА_4 , яка може підтвердити вказане та надати письмові докази про те,що вона давала грошові кошти на придбання будинку. Одним із доказів є те,що ОСОБА_4 оплачувала квитанції на участі в торгах. При цьому ОСОБА_1 , як її чоловік , не приймав участі на торгах при придбанні будинку 05 травня 2009 року ,ні при оформленні даної власності у нотаріуса 28 травня 2009 року, письмового погодження не надавав,грошові кошти не надавав,що  підтверджує той факт , що вказане майно є її особистою власністю. Також , у неї були особисті збереження до шлюбу, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 30 листопада 2001 року . 
Прибудови на самовільно збудовані нежитлові приміщення ,а також перебудований жилий будинок літ.А-1,загальною площею 53,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 ,згідно рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 18 грудня 2012 року,визнані на праві власності тільки за нею. Таким чином,спірний будинок  належить їй на праві особистої власності та не може бути об*єктом спільного сумісного майна подружжя. 
Земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить на праві власності тільки їй на підставі державного акту від 22 жовтня 2012 року ,оскільки в приватизації тільки вона приймала участь. 
За період шлюбу за спільні кошти вони з ОСОБА_1 придбали майно : гараж «Л-1» з погребом «Л/п» та літньою кухнею «К-1» з погребом «К/п»,  будівництво вказаних нежилих прибудов , які розташовані у АДРЕСА_3 вони проводили за спільні сумісні кошти . 
З  урахуванням остаточних уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила  : визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовами та спорудами, розташований по АДРЕСА_2 , та на земельну ділянку АДРЕСА_2 ;  затвердити та стягнути на її користь грошову компенсацію у розмірі 80 000 грн з ОСОБА_1 , позивача за первісним позовом ,замість частки в праві спільної сумісності власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаражу «Л-1» з льохом «Л/п» та літньої кухні «К-1» з льохом «К/п», які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ., мотивуючи  тим, що на теперішній час ОСОБА_1 користується вказаним гаражем з льохом та літньою кухнею з льохом (т.1.а.с.92-93,120-121, т.2. 63-64).  

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2020 року ,з урахуванням ухвали суду від 18 січня 2021 року , позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна – задоволено частково.
Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається з жилого будинку літ. А-1, загальною площею 53,5 кв.м., жилою площею 28,3 кв.м., нежитлової прибудови літ. А1-1 загальною площею 43,2 кв.м., гаражу літ. Д-1, сараю літ Е-1 та надвірними спорудами.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку домоволодіння, припинивши право спільної сумісної власності подружжя.
Виділено в натурі ОСОБА_1 , 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з частини коридору площею 7,3 кв.м. (№ 1), жилої кімнати площею 7,8 кв.м. (№ 5), жилої кімнати площею 6,3 кв.м. (№ 6), частини вітальні площею 24,4 кв.м. (№ 7), загальною площею 45,8 кв.м., а також гараж літ. Д-1, 1/2 частину огорожі № 1, 2.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_2 , площею 0,0642 га з цільовим призначенням  для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1412336600:01:015:0396, власником якої є ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 291281.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки АДРЕСА_2 , площею 0,0642 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1412336600:01:015:0396.
Виділено в натурі ОСОБА_3 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0321 га відповідно до висновку комплексної судової будівельно – технічної експертизи №7/3-с від 10 серпня 2020 року за варіантом №1: розміром ділянки 1,0 м по АДРЕСА_2 ; 7,35 м, 1,12м, 5,17м, 0,21м, 7,35м, 1,21 м, 2,05м, 2,79м, 1,65м, 1,12м, 3,68м, 0,24м, 2,72м, 2,42м, 5,60м, 6,53м, 15,25м по межі з частиною земельної ділянки другого землекористувача; 6,68м, 16,86м по боковій межі ділянки, 12,38м по межі в глибині ділянки, влаштувавши вхід на ділянку з АДРЕСА_2 шириною 1,0 м.
Виділено в натурі ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0321 га відповідно до висновку комплексної судової будівельно – технічної експертизи №7/3-с від 10 серпня 2020 року за варіантом №1: розміром ділянки 6,1 м, 0,30 м, 2,72 м, 9,92 м по АДРЕСА_2 ; 7,35 м, 1,12 м, 5,17 м, 0,21 м, 7,35 м, 1,21 м, 2,05 м, 2,79 м, 1,65 м, 1,12 м, 3,68 м, 0,24 м, 2,72 м, 2,42 м, 5,60 м, 6.53 м, 15,25 м по межі з частиною земельної ділянки першого землекористувача; 15,00 м, 16,65 м по боковій межі ділянки; 7,97 м по межі в глибині ділянки, визнавши право власності за ОСОБА_1 , залишивши існуючий вхід на земельну ділянку збоку АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 64 708, 50 грн замість частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаражу «Л-1» з льохом «Л/п» та літньої кухні «К-1» з льохом «К/п», які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , на  користь ОСОБА_3 .
В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить частково скасувати рішення суду за результатом розгляду зустрічного позову в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2   грошової компенсації в розмірі 64 708 грн замість частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаражу «Л-1» з льохом «Л/п» та літньої кухні «К-1» з льохом «К/п», які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , та ухвалити нове рішення  про стягнення з нього  грошової компенсації вартості будівельних матеріалів і конструктивних елементів  у розмірі 13 698 грн. 
Крім того, просить доповнити резолютивну частину рішення таким висновком :            стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за перебільшення вартості частки при розділі будинку з надвірними побудовами в розмірі 26 361 грн. 
           ОСОБА_1 провести роботи у жилому будинку з ізолювання виділених йому в натурі приміщень згідно з висновком судової  будівельно - технічної експертизи N  23-с від 01 листопада 2018 року, а саме: закласти дверний пройм між приміщеннями 1-3 та 1-1; влаштувати глуху перегородку в приміщенні 1-1 для його розподілу на відстані 4,03 м від суміжної стіни з санвузлом 1-2 перпендикулярно зовнішній стіні довжиною 1,53 м    та   із отриманого приміщення, що прилегле до санвузлу 1-2;  демонтувати частину перегородки довжиною 3,37 між кімнатами 1-7 та 1-4 та влаштувати глуху перегородку на відстані 0,24 м від існуючий в бік кімнати 1-7 для збільшення площі кімнати 1-4 до 15,0 м2.;  вітальню 1-7 використовувати як жилу кімнату; в приміщенні 1-5 влаштувати кухню; в приміщенні 1-6 влаштувати санвузол .
         ОСОБА_2 провести роботи у жилому будинку з ізолювання виділених їй в натурі приміщень згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи N 23-с від 01 листопада 2018 року, а саме:  влаштувати дверний пройм у кухню 1-3; в кухні 1-3 влаштувати перегородку з дверним пройомом довжиною 1,7 м на відстані 1,30 м від стіни суміжної з кімнатою 1-4 та перенести котел опалення в кухню 1-3; влаштувати дверний пройом між приміщенням 1-3 та 1-4. Роботи по влаштуванню пройма виготовляти дисковими пилами без ударних динамічних впливів; готовий пройм рекомендовано усилити обмеженням по периметру з металевого кутика з полкою не менш 75 мм із двох сторін, з`єднаних металевими пластинами. Опалення при необхідності зробити окремо для кожної частини. Роботи по встановленню обладнання виконувати спеціалізованим організаціям згідно розробленим проектам у разі необхідності.
       Залишити у власності ОСОБА_2 1/2  частину домоволодіння АДРЕСА_2 , згідно з варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01 листопаду 2018 року, яка складається з частини коридору площею 6,2 кв.м. ( № 1), санвузла площею 11,9 кв.м. ( № 2), кухні, площею 17,8 кв. м ( № 3), жилої кімнати площею 14, 2 кв. м (4), частини вітальні площею 0,8 кв.м. ( № 7), загальною площею 50,9 кв.м., сарай літ. Е-1; 1/2 частину огорожі № 1,2. 
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що для визначення вартості будівельних матеріалів, з яких були побудовані гараж з льохом і літня кухня з льохом по АДРЕСА_3 , було проведено дві судові експертизи № 21-с від 29 листопада 2017 року та № 7/2 від 06 серпня 2020 року . 
Вважає, що остаточна вартість будівельних матеріалів гаражу літ. Л-1 з льохою Л/п визначена в сумі 5974 грн ( п.2),  літньої кухні літ. К-1 з льохом К/п - 21422 грн ( п. 1.), загалом 27 396 грн, вартість 1/2 частині складає 13 698 грн, тому погоджується на стягнення з нього на користь ОСОБА_2 саме цієї суми. 
Вважає, що судом помилково, без врахування обставин справи та діючого законодавства, прийнято до уваги висновок судової  будівельно-технічної експертизи № 21-с від 29 листопада  2017 року, оскільки вказана експертиза свідчить про те, що була визначена вартість будівельних матеріалів з урахуванням розпочатого будівництва за адресою АДРЕСА_3 у гаражі «Л-1» з погребом «Л/п» і літньої кухні «К-1» з погребом «К/л).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , стосовно   вимог, щодо стягнення з ОСОБА_1 , грошової компенсації в розмірі 64 708,50 грн  замість частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаражу «Л-1» з льохом «Л/п» та літньої кухні «К-1» з льохом «К/п», які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 на її користь , мотивувала тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 зловживає своїми  процесуальними правами, оскільки при призначенні експертизи у 2017 році він не заявляв жодних клопотань, не заявляв додаткових питань експерту. Будівництво гаражу з льохом та кухні з льохом відбувалось під час перебування сторін у шлюбі. Всі будівельні роботи спірного майна проводились за спільні кошти сторін, зазначені факти сторонами не заперечуються. Гараж «Л-1» з льохом «Л/п» та літня кухня «К-1» з льохом «К/п», які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 на теперішній час знаходяться у користуванні позивача. Позивач продовжує протягом 12 років користуватись гаражем та літньою кухнею. Зазначенні будівлі не можливо знести, відповідно до цього була проведена будівельна експертиза під час виконавчого провадження, тому виконавча служба закрила за цією справою виконавче провадження. Тому, в даній  частині рішення суд  першої інстанції  вірно застосував компенсацію,  згідно висновків експертизи № 21-с від 29 листопада 2017 року.  
Крім того ,заперечувала стосовно доповнення резолютивної частини рішення,вважаючи , що в даному випадку не можливо розподілити спірний будинок в натурі. Земельна ділянка також не може бути розподілена в натурі, оскільки експертом при вирішенні розподілу не було враховано, що під землею проходять комунікації (водопровід та каналізація), що повинно бути визначено право сервітуту, також земельна ділянка при розподілі в натурі має неоднакову площу, тому також повинна мати місце компенсація.
Суд, вирішивши, що  сторони мають рівні долі при розподілі домоволодіння по АДРЕСА_2 , вважав  доцільним виділити їх в натурі. Але, ОСОБА_2   вважає розподіл майна в натурі неможливим,так як  при вирішенні спору суд повинен застосувати усі докази у сукупності,лише одна експертиза не може бути підставою для розподілу майна в натурі. При вирішенні  питання стосовно виділу у натурі, суд не звернув уваги на те, що у позивача ОСОБА_1 є своє житло по АДРЕСА_3 ,  а для неї та її двох дітей це єдине житло. Проведення будівельних робіт на невизначений час з боку позивача, ставить під загрозу можливість проживання у спірному будинку сім`ї ОСОБА_2 .  Відповідачу та її дітям виїхати на період будівництва нікуди. Експерт проводив експертизу та надав відповіді на поставленні питання. Але , суд повинен об`єктивно розглянути справу та повинен був врахувати склад сім`ї відповідача, та з*ясувати чи є  у відповідача інше  житло .Виділена в натурі одна житлова кімната для відповідача та її двох синів, також унеможливлює проживання даної сім*ї у цьому будинку. Тому, якщо суд вирішив, що позивачу належить відповідна доля у спірному будинку, це  не є безумовною підставою для розподілу майна в натурі. Між сторонами  склались неприязнені стосунки, декілька разів викликалась поліція, тому проживати разом на одній території не є можливим.
Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя ;  до  08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409 св 8), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61 -27342св 18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).
Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий 22 жовтня 2012 року ОСОБА_3 , співвласників в акті не зазначено.  Земельна ділянка, кадастровий номер 1412336600:01:015:0396, приватизована ОСОБА_2 22 жовтня 2012 року  та є її особистою власністю, тому не підлягає розподілу. Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року , справа № 626/4/17.Тому , при розподілі земельної ділянки, позивач повинен компенсувати їй  кошти за частину земельної ділянки, яку йому виділено судом. Оскільки не можливо розподілити фактично в натурі як будинок, так і земельну ділянку, вважає ,що позивачу у його вимогах  слід відмовити .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати частково в частині визначення права власності позивачу 1/2 частки будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 та виділу частки в натурі,  прийняти нове рішення, яким змінити розмір часток у праві спільної сумісної власності подружжя, відмовити у виділі в натурі та зобов`язати  виплатити компенсації, а саме: -    визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на 0,21 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м та 0,21 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 0, 06242 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ; -  визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 0,7898 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м та розташованої за цією адресою земельної ділянки, загальною площею 0,06242 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;  - визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 0,3949 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м. та 0,3949 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,06242 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; -  визнати за ОСОБА_2 , право спільної часткової власності на 0,3949 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м та 0,3949  частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,06242 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; -  стягнути з ОСОБА_1 , грошову компенсацію за 0,3949 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0479 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала ОСОБА_2 на праві особистої власності; -  стягнути з ОСОБА_1 грошову компенсацію за гараж літ.Д-1 розташований по АДРЕСА_2 у розмірі 80 383 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про виділ в натурі – відмовити.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом при вирішенні питання стосовно розподілу майна, не враховано при визначенні часток у праві спільної власності подружжя, як  її  особисті кошти, так  і подарункові кошти її матері ,  які були витрачені на придбання будинку за адресою АДРЕСА_2 . 
Вважає, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. 
Так, під час судового розгляду було встановлено, та підтверджено належними доказами по справі , що вона отримала вклад та проценти у розмірі 5257,84 грн, згідно  з рішення міського суду Ленінського району м. Запоріжжя від 30 листопада 2001 року від КАБ «Славянський», які були її особистою власністю -  вклад було розміщено у банку до шлюбу. В поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що ці кошти, які вже під час шлюбу були зняті ОСОБА_2 вона дійсно зберігала на житло та навіть одного разу зайняла на деякий час ці кошти ОСОБА_1 , який їх потім повернув . Також, ОСОБА_1   не заперечував той факт, що він не був присутній, як на торгах, так  і під час отримання нею свідоцтва про право власності на будинок у нотаріуса. В торгах приймала участь вона та її мати, оскільки кошти на придбання будинку надавала безпосередньо її мати. В матеріалах справи міститься письмовий доказ про отримання в цей період матір`ю  коштів від продажу акцій на комбінаті. Всі кошти, які сплачувались  на торгах були її особисті кошти, 5257,84 грн  після отримання вкладу та процентів ,  інша частина коштів, яка сплачувалась після проведення торгів протягом місяця, була взята із подарунка, який  ОСОБА_2 отримала від своєї матері у розмірі 21 000 грн. ,у зв`язку з чим, вважає правильним її посилання на п. 2 ч. 1, ч. 7 ст. 57 СК України . 
Тому, просить визнати  за нею право особистої власності на  (5257,84 грн/ 25010 грн) 0,21 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , загальної площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м. Доля позивача у праві спільної часткової власності у спірному будинку складає 0,3949 частки вказаного будинку (25010 грн - 5257,84) / 2= 9876,08; 9876,08/25010=0,3949). Доля  відповідача у праві спільної часткової власності у спірному будинку складає 0,3949 частки вказаного житлового будинку (25010 грн-5257,84)/2=9876,08; 9876,08/25010=0,3949).
Суд не повністю з`ясував обставини, які мають істотне значення для справи. Так суд, вирішивши, що позивач та відповідач мають рівні долі при розподілу домоволодіння по АДРЕСА_2 , вважає доцільним виділити їх в натурі. Вважає, що судом було порушено норми процесуального права:  позивач ОСОБА_1 зловживає своїм процесуальним правом та уточнює свої позовні вимоги після проведення розгляду справи по суті : допиту свідків та пояснень сторін по справі. При вирішенні питання стосовно виділу у натурі, судом не враховано, що у позивача є своє житло по АДРЕСА_3 , а для відповідача та її двох дітей це єдине житло. Проведення будівельних робіт на невизначений час з боку позивача, ставить під загрозу можливість проживання у спірному буднику сім`ї ОСОБА_2 , відповідачу та її дітям виїхати на період будівництва нікуди. Експерт проводив експертизу та надав відповіді на поставленні питання. Але, вважає, що  суд повинен об`єктивно розглянути справу та повинен врахувати склад сім`ї відповідача. Так, виділена в натурі одна житлова кімната для відповідача та її двох синів, також унеможливлює проживання даної сім`ї у цьому будинку. Тому, якщо суд вирішив, що позивачу належить відповідна частка у спірному будинку, це не є безумовною підставою для розподілу майна в натурі. Також, зауважує, що між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки, декілька разів викликалась поліція, тому проживати разом на одній території не представляється можливим.
Земельна ділянка, кадастровий номер 1412336600:01:015:0396, приватизована ОСОБА_2 22 жовтня 2012 року та є її особистою власністю, тому не підлягає розподілу.До того ж, зазначає, що виділивши у власність позивачу гараж в натурі судом не визначено жодної компенсації. 

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначив , що аргумент  щодо виникнення у ОСОБА_2   права особистої власності на 0, 21 частку житлового будинку внаслідок того, що нею були витрачені особисті кошти в сумі 5257,84 грн , одержані за рішенням Ленінського районного суду м. Запорожжя від 30 жовтня 2001 року та 21 000 грн., одержані нею від матері у якості подарунку, був досліджений в суді першої інстанції та відхилений у зв`язку з відсутністю належних доказів стосовно цього питання. Доказом дарування позивачу 21 000 грн. мав бути наданий суду письмовий доказ у вигляді договору дарування, укладеного в письмовій формі та посвідченого нотаріально, оскільки сума 21 000 грн. перевищує допустиму суму для  дарування без укладання письмового договору, яка складає 17 грн. х 50 = 850 грн. Такого доказу ОСОБА_2 суду не надала. Таким чином, суд першої інстанції правомірно визнав , що спірне домоволодіння з належними до нього прибудовами і спорудами, належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки право власності на це майно набуте під час шлюбу, та прийшов до правильного рішенню про відмову у задоволенні вимог про визнання спірного домоволодіння особистою власністю ОСОБА_2 .         
Безпідставними є аргументи апелянта стосовно розподілу земельної ділянки. Апелянт зазначає, що земельна ділянка є її особистою власністю  внаслідок приватизацію,тому, на її думку, при розділі земельної ділянки на її користь підлягала стягненню грошова компенсація.
Як свідчить позов ОСОБА_1 , вимоги щодо розділу земельної ділянки були заявлені не з підстав наявності права спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку, а з підстав вимог, передбачених статтею 120 ЗК  України та ст. 377 ЦК України.
Доводи апелянта про те, що судом не врахований склад її сім`ї та наявність у ОСОБА_1 іншого житла , не є підставою для відмові у задоволенні його  позову про поділ будинку. Суд вирішив питання щодо правовідносин між сторонами, яким домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності подружжя, та до якого повнолітні діти  не мають ніякого відношення. Судом постановлене рішення стосовно подільної речі, що підтверджено в суді експертним висновком. У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 права власності на 1/2  частку будинку, він не може бути обмежений в праві проживати саме в цьому будинку. Розділ будинку в натурі забезпечить ізольоване проживання сторін та виключить можливість будь - яких конфліктів між ними. Підстав для відмови   апеляційним судом в задоволенні вимог ОСОБА_1 про виділ йому в натурі 1/2 частки житлового будинку, не існує. Просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Відповідь на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мотивувала тим,що   вона виїхала   із  житла  ОСОБА_1   у 2015 року ремонтні роботи  проводила за свій рахунок у кімнатах 1-6, 1-7, 1-5, 1-2, 1-3, що підтверджується доданими фото таблицями № 1-3 та чеками, але експертом це факт не було враховано. Проведення будівельних робіт на невизначений час з боку позивача, ставить під загрозу можливість проживання у спірному будинку сім`ї ОСОБА_2 .  Відповідачу  та  її дітям виїхати на період будівництва нікуди. Виділена в натурі експертом одна житлова кімната 1-4 дуже малих розмірів та без ремонтних робіт, що унеможливлює проживання даної сім`ї у цьому будинку. Тому, визначена відповідна доля у спірному будинку позивачу не є безумовною підставою для розподілу майна в натурі. Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий їй 22 жовтня 2021 року ,земельна ділянка , кадастровий номер 1412336600:01:015:0396, приватизована  та є її особистою власністю, тому при  розподілі земельної ділянки, позивач повинен компенсувати їй кошти за частину земельної ділянки, яку йому виділено судом, згідно нормативної грошової оцінки. Вважає ,що  в даному випадку не можливо розподілити фактично в натурі як будинок,  так і земельну ділянку, тому, суду  слід  відмовити позивачу у його вимогах .

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1   та його представник адвокат Степанчук О.В. підтримали доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу ,просили залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення .
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Лозінська  О.О. підтримали доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу ,у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просили відмовити .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційних скарг , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню ,а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з  08 вересня 2001 року  (а.с. 8).
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецький області від 04 квітня 2016 року шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08 вересня 2001 року розірвано, після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище – ОСОБА_6 (т.1 а.с.102).
Відповідно до акту про проведені прилюдні торги від 05 травня 2009  року, державним виконавцем було проведено прилюдні торги житлового будинку АДРЕСА_2 . На торгах було зареєстровано 2 покупця: № 1 - ОСОБА_4 , № 2 – ОСОБА_7 Стартова ціна об`єкту продажу – 25 003,20 грн. Переможцем торгів стала – ОСОБА_7 . Ціна продажу – 25010 грн. Сума, внесена переможцем прилюдних торгів – 25 010 грн (т.1 а.с.167).
Згідно з  протоколом від 23 квітня 2009 року № 06099/08-2  проведення прилюдних торгів з реалізації майна, конфіскованого на користь держави у ОСОБА_8 , 23 березня 2009 року проведені торги житлового будинку з прибудовою та господарською спорудою, які розташовані по АДРЕСА_2 . В прилюдних торгах взяли участь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . Переможцем торгів  стала ОСОБА_7 , ціна продажу лоту становить 25010 грн (т.1 а.с. 168).
Відповідно до свідоцтва приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 28 травня 2009 року № 1261 ОСОБА_7 належить право власності на майно, яке складається  з житлового будинку з належними до нього надвірними прибудовами та спорудами АДРЕСА_1 , житловою площею 28,9 кв.м., який придбаний гр. ОСОБА_7 за 25 010 грн на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 23 липня 2003 року за реєстровим №7-1470 та зареєстрованого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 12 жовтня 2003 року за № 1706040 (т.1 а.с.32,56, 165).
Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23039633 від 17 червня 2009 року будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7 (т.1 а.с.56 зворот).
Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2012 року визнано за ОСОБА_7 право власності на самочинно збудовані : нежилу прибудову літ. А-1 площею 43,2 кв.м., гараж літ.Д-1, сарай літ.Е-1, а також перебудований жилий будинок літ. А-1 загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., включивши їх до складу домоволодіння АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 103).
Відповідно до квитанції від 16 квітня 2009 року ОСОБА_7 сплатила 3 500,45  грн гарантійного внеску за участь в аукціоні № 06099-/08 від 24 листопада 2008 (т.1 а.с. 104).
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 291281 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,0642 га за адресою: АДРЕСА_2 ,на підставі рішення Маріупольської міської ради від 27 березня 2021 року № 6/17-1823 ,цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки 1412336600:01:015:0396 (т. 1 а.с. 108).
Рішенням міського суду Ленінського району м. Запоріжжя від 30 листопада 2001 року визнано ОСОБА_9 кредитором КАБ «Славянський», стягнуто з КАБ «Славянський» на користь ОСОБА_9 суму вкладів та процентів у розмірі 5 257,84 грн (т.1 а.с.105).
Відповідно до витягу з рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 79 від 24 квітня 2002 року ОСОБА_1 дозволено будівництво гаражу, ванної, санвузла на АДРЕСА_3   (т.1 а.с. 94).
З копії технічного паспорту будинку АДРЕСА_3 ,виготовленого  Маріупольським БТІ 10 жовтня 2008 року , вбачається реєстрація співвласників :  ОСОБА_1 -34/100 частки, ОСОБА_10 -31/100, ОСОБА_11 -35/100 частки. Відповідно до характеристики  будинку за зазначеною адресою , господарських будівель та споруд вартість  літньої кухні «К-1» становить 72 029 грн, гаражу «Л-1» - 44 156 грн, льоху «Л/п» - 47 987 грн, льоху «К/п» - 43 850 грн- рік побудов 2007  (т.1 а.с. 98).
Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 29 листопада 2017  року № 21-с вартість будівельних матеріалів з урахуванням розпочатого будівництва за адресою: АДРЕСА_3 у гаражі літ. Л-1 з льохом літ Л/п складає 68017 грн. Вартість будівельних матеріалів з урахуванням розпочатого будівництва за адресою: АДРЕСА_3 у літній кухні літ.К-1 з льохом літ К/п складає 61400 грн (т.2 а.с.2-11).
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року по справі № 2/721/2008 за позовом ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою й усунення перешкод у користуванні житловим будинком, зокрема, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_3 і земельною ділянкою, а саме - знести незаконно побудований гараж, звільнити та передати цю земельну ділянку позивачам. В цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін рішенням апеляційного суду Донецької області від 08 липня 2008 по справі № 22ац/706/2008  (т.2 а.с. 46-57, 140). 
Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині домоволодіння АДРЕСА_2 з належними до нього прибудовами і спорудами, суд першої інстанції ,посилаючись на ч.3 ст.368 ЦК України , ч.1 ст.60 ,ч.1 ст.70 СК України, виходив з того,що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя,оскільки було придбане за спільні кошти та в інтересах сім*ї. При цьому, доводи ОСОБА_2 про те, що спірний будинок вона придбала за власні кошти та кошти, надані її матір`ю, суд першої інстанції відхилив ,оскільки належними доказами такі твердження не доведені . Рішенням міського суду Ленінського району м. Запоріжжя від 30 листопада 2001  року  про стягнення з КАБ «Славянський» на користь відповідача ОСОБА_5 за первісним позовом  5 257,84 грн не свідчить про використання  саме цих коштів на придбання спірного майна у 2009 році. Також , ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі грошових коштів останній її матір`ю для придбання спірного будинку.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1   обґрунтовував позовні вимоги тим, що за час спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_2 за сумісні кошти був придбаний на публічних торгах жилий будинок АДРЕСА_2 , який було оформлено на відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 . Придбання будинку у такій спосіб підтверджується матеріалами справи :  протоколом від 23 квітня 2009 року про визнання відповідача  переможцем торгів, актом державного виконавця Іллічівського ВДВС  Маріупольского МУЮ від 05 травня 2009 року про проведення прилюдних торгів, свідоцтвом від 28 травня 2009 року , виданого приватним нотаріусом Маріупольского міського нотаріального округу Донецької області, за реєстром № 64 про те, що ОСОБА_5 на підставі результатів прилюдних торгів належить право власності на майно, яке складається з жилого будинку з належними до нього прибудовами та спорудами ,номер АДРЕСА_2 , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 28,9 кв.м, яке зареєстроване в міському КП  «Маріупольському БТІ », витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23039633 від 17 червня 2009 року.
У постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі N-6 174цс12 зазначений правовий висновок про те, продаж майна на прилюдних торгах, сторонами якого є організатор торгів як продавець та переможець торгів як покупець, а його істотними умовами предмет договору та покупна ціна, є різновидом договору купівлі-продажу , до покупця учасника прилюдних торгів, складання державним виконавцем за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.
У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, та у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 347/1292/16-ц викладений висновок про те, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Таким чином, спірний жилий будинок після його придбання на прилюдних торгах , став належати  сторонам  на праві спільної сумісної власності подружжя.
Також, по справі наявні докази того, що після придбання будинку з прилюдних торгів, сторони перебуваючи   у шлюбі,  перебудували  вказаний  житловий будинок площею 53,5 м2, збудували прибудову літ. А1-1 площею 43,2 кв.м., сарай літ. Е-1, гараж літ. Д-1, які рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 грудня 2012 року по справі № 0520/8368/2012, 2/0520/2109/2021  були включені до складу  спірного домоволодіння.Зі змісту вказаного рішення вбачається,що згідно висновку технічного експерта від 07 листопада 2021 року самочинно збудовані  побудови відповідають будівельно-технічним нормам та можуть експлуатуватись в подальшому .
Вказані обставини свідчать, що в домоволодінні АДРЕСА_1 ,були закінчені всі будівельні роботи, та які були виконані в період шлюбу та сумісного проживання сторін за однією адресою по АДРЕСА_3 , де за даними  паспорту ОСОБА_2 вона  була зареєстрована з 20 липня 2005 року по 16 вересня 2015 року. 
Отже,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те,що домоволодіння АДРЕСА_2 ,яке складається з жилого будинку літ.А-1,загальною площею 53,5 кв.м.,жилою площею 28,3 кв.м.,нежитлової прибудови літ.А1-1 загальною площею 43,2 кв.м.,гаражу літ.Д-1,сараю літ.Е-1 та надвірними спорудами   є об*єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідно підлягає поділу між сторонами у рівних частках.
Висновок експерта є одним із доказів і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України .
Вирішуючи питання  про поділ в натурі нерухомого майна,  суд першої інстанції виходив з того,що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018  року загальна інвентаризаційна вартість будівель та споруд,розташованих по АДРЕСА_2 ,в діючих цінах з урахуванням індексації складає 794 078 грн,з урахуванням додаткового зносу 714 670 грн. Вартість ідеальної 1/2 частки складає 357 335 грн.   
Виділ 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_2 в натурі з окремим входом можливий. 
Експертом запропоновано  такі варіанти виділу 1/2 частки (варіант виділу чи одної чи другої 1/2 частки) домоволодіння  за умовою отримання згоди на перепланування згідно з чинним законодавством. На одну 1/2 частину пропонується виділити: 1- частину коридору 6,2 кв.м., 2 – санвузол 11,9 кв.м., 3 – кухня 17,8 кв.м., 4 – жила 14,2 кв.м., 7 – частина вітальні 0,8 кв.м., загальною площею 50, 9 кв.м., що на 2,55 кв.м. більше, ніж приходиться на 1/2 частину; сарай літ. Е-1; 1/2 частина огорожі № 1,2 інвентаризаційною вартістю в діючих цінах 383 696 грн.
На другу 1/2 частину  запропоновано  виділити: 1 – частина коридору 7,3 кв.м., 5- жила 7,8 кв.м., 6- жила 6,3 кв.м., 7- частину вітальні 24,4 кв.м., загальною площею 45,8 кв.м., що на 2,55 кв.м. менше ніж приходиться на 1/2 частину; гараж Д-1; 1/2 частину огорожі № 1,2, інвентаризаційною вартістю в діючих цінах 330 974 грн .
Що стосується переобладнання , експертом запропоновано : - закласти дверний пройм між приміщеннями 1-3 та 1-1 ;  - влаштувати глуху перегородку в приміщенні 1-1 для його розподілу на відстані  4,03 м від суміжної  стіни з  санвузлом 1-2  перпендикулярно  зовнішній стіні довжиною 1,53 м та із отриманого приміщення , що прилегле до санвузлу 1-2; - влаштувати дверний пройм у кухню 1-3; - в кухні 1-3 влаштувати перегородку з дверним проймом довжиною 1,7 м на відстані 1,30 м від стіни суміжної з кімнатою 1-4 та перенести котел опалення в кухню 1-3; - влаштувати дверний пройм між приміщенням 1-3 та 1-4; -  демонтувати  частину перегородки довжиною 3,37 м  між кімнатами 1-7 та 1-4 та влаштувати глуху перегородку на відстані 0,24 м від існуючий в бік кімнати 1-7 для збільшення площі кімнати 1-4  до 15,0 кв.м ; -  вітальню 1-7  використовувати як жилу кімнату; -в приміщенні 1-5 влаштувати кухню ; - в приміщенні  1-6 влаштувати санвузол ,для частини другого співвласника. Роботи по влаштуванню пройма виготовляти дисковими пилами без ударних динамічних впливів; готовий пройм рекомендовано усилити обмеженням по периметру з металевого кутика з полкою не менш 75 мм із двох сторін, з`єднаних металевими пластинами. Опалення при необхідності зробити окремо для кожної частини. Роботи по встановленню обладнання виконувати спеціалізованим організаціям згідно з розробленим проектом у разі необхідності.
Компенсація власнику меншої частки в рахунок порівняння часток становить 26 361 грн  (т. 2 а.с. 81-87).
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи виникло питання ,чи можливий варіант розділу домоволодіння АДРЕСА_2 ,запропонований експертом у висновку № 23-с від 01 листопада 2018 року ,з виділенням 1/2 частини приміщень у складі : частини коридору-6,2 кв.м (№ 1), санвузла -11,9 кв.м. (№ 2),кухні-17,8 (№ 3),жилої кімнати -14,2 кв.м.(№ 4),частини вітальні -0,8 кв.м. (№ 7), загальною площею 50,9 кв.м.,з організацією входу замість існуючого віконного прорізу в приміщенні № 1 (коридорі )? 
Так, відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 7/1-с від 05 серпня 2020 року , варіант розділу домоволодіння АДРЕСА_2 , запропонований експертом ОСОБА_13 у висновку № 23-с від 01 листопада 2018 року , з виділенням на одну 1/2 частину коридору 6,2 кв.м.(№ 1), санвузлу 11,9 кв.м.(№ 2), кухні 17,8 кв.м.(№ 3), жилої кімнати 14,2 кв.м.(№ 4) , частини вітальні 0,8 кв.м.(№ 7), загальною площею 50,9  кв.м, з організацією входу замість існуючого віконного прорізу в приміщення №1 (коридорі) можливий (т. 2 а.с. 185, 186).
З відповіді  управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради ,на виконання ухвали Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 10 травня 2019 року , по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за  зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про витребування висновку щодо перепланування житлового будинку АДРЕСА_2 , відповідно до  судової  будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018 року ,надано роз*яснення , зі змісту якого вбачається,що рішенням Маріупольської міської ради від 08 вересня 2015 року № 6/52-5630 на управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради покладено виконання функцій по здійсненню,відповідно до закону, державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності, на території міста Маріуполя та адміністративно-територіальних одиниць підпорядкованих Маріупольській міській раді. Згідно п.1 « Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання,та після закінчення яких об*єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію «, який затверджено  постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 07 червня 2017 року – роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку,будівлі,споруди,приміщення в них,виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об*єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об*єктів з незначними (СС1),з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками не потребують документів,що дають право на їх виконання. Після поділу майна та виділення його в натурі,замовник/замовники мають право отримати право на виконання будівельних робіт відповідно до вимог чинного законодавства (т.2.а.с.105-107). 
Вирішуючи питання щодо виділення в натурі 1/2 частини будинку, суд врахував  висновки судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018 року , змагальність сторін, диспозитивність цивільного процесу, рівність часток майна подружжя при його поділі, та дійшов  до висновку про виділ 1/2  частини домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , що складається з частини коридору 7,3 кв.м. ( № 1), жилої кімнати 7,8 кв.м. (№ 5), жилої кімнати 6,3 кв.м.( № 6) , частини вітальні 24,4 кв.м. ( 7), загальною площею 45,8 кв.м.; гараж Д-1; 1/2 частини огорожі № 1, 2.

Щодо вирішення вимог  поділу земельної ділянки,  з досліджених матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено,що висновком комплексної судової будівельно-технічної експертизи № 7/3-с від 10 серпня 2020 року передбачено два варіанта поділу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ,кадастровий номер 1412336600:01:015:0396,призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд  (схеми розподілу містяться у додатках) (т. 2 а.с.187-189).
Перший варіант передбачає виділення частин земельної ділянки по 0,0321 га кожному землекористувачу  та два  окремі входи :  (до варіанту розділу домоволодіння АДРЕСА_2 ,запропонованого експертом ОСОБА_13 у висновку № 23-с від 01 листопада 2018 року ,з виділенням на 1/2 частину приміщень у складі частини коридору – 6,2 кв.м (№ 1), санвузла -11,9 кв.м. (№ 2),кухні-17,8 (№ 3), жилої кімнати -14,2 кв.м. (№ 4),частини вітальні -0,8 кв.м. (№ 7), загальною площею 50,9 кв.м.,з організацією входу замість існуючого віконного прорізу в приміщенні № 1 (коридорі ),згідно висновку № 7/1 від 05 серпня 2020 року :  
Першому землекористувачу  пропонувалось виділити частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 ( кадастровий номер 1412336600:01:015:0396) площею 0,0321 га.Розміри ділянки : АДРЕСА_4 ; 7,35 м, 1,12м, 5,17м, 0,21м, 7,35м, 1,21 м, 2,05м, 2,79м, 1,65м, 1,12м, 3,68м, 0,24м, 2,72м, 2,42м, 5,60м, 6,53м, 15,25м по межі з частиною земельної ділянки другого землекористувача; 6,68м, 16,86м по боковій межі ділянки, 12,38м по межі в глибині ділянки. Вхід, на ділянку з АДРЕСА_4 влаштувати через прохід шириною 1,0 м. 
Другому землекористувачу пропонувалось виділити  частину земельної ділянки по АДРЕСА_2 ( кадастровий номер 1412336600:01:015:0396) площею 0,0321 га. Розміри ділянки :  6,1м, 0,30м, 2,72м, 9,92м по АДРЕСА_4 ; 7,35м, 1,12м, 5,17м, 0,21м, 7,35м, 1,21 м, 2,05м, 2,79м, 1,65м, 1,12м, 3,68м, 0,24м, 2,72м, 2,42м, 5,60м, 6,53м, 15,25м по межі з частиною земельної ділянки першого землекористувача; 15,00 м, 16,65м по боковій межі ділянки ; 7,97м по межі в глибині ділянки. Вхід на земельну ділянку з АДРЕСА_4 залишається  існуючим .
Другий варіант  (до варіанту розділу домоволодіння АДРЕСА_2 ,запропонованого експертом Новіковим В.С. у висновку № 23-с від 01 листопада 2018 року ,з виділенням на 1/2  частину приміщень у складі частини коридору -6,2 кв.м.(№ 1),санвузла-11,9 кв.м.( № 2),кухні-17,8 кв.м. ( № 3),жилої кімнати -14,2 кв.м. ( № 4),частини вітальні -0,8 кв.м. (№ 7),загальною площею 50,9 кв.м.:  Першому землекористувачу пропонувалось виділити частину земельної ділянки площею 0,0311 га. Розміри ділянки :  2,42м, 2,72м, 0,24м, 3,68м ,1,12м,1,65 м,2,79 м,2,05 м,1,12 м,0,32 м,1,00 м,5,17 м.,0,21 м,6,56м,14,74м  по межі з частиною земельної ділянки другого землекористувача ; 6,68м,16,86м по боковій межі ділянки ; 11,97м по межі в глибині ділянки; 5,92м по межі з ділянкою загального користування співвласників. Вхід на ділянку з АДРЕСА_4 влаштувати через ділянку загального користування . 
Другому землекористувачу пропонувалось виділити частину земельної ділянки площею 0,0311 га. Розміри ділянки : 6,10 м,1,30 м,2,72 м,8,79 м по АДРЕСА_4 ; 2,42м,  2,72м, 0,24м, 3,68м,1,12м,1,65м,2,79м,2,05м,1,12м,0,32м,1,00м,5,17м,0,21м,6,56м,14,74м по межі з частиною земельної ділянки першого землекористувача; 14,78 м по боковій межі ділянки;8,37 м по межі в глибині ділянки;1,2 м,10,97 м по межі з ділянкою загального користування співвласників . Вхід на ділянку з вулиці Братська залишається існуючий та через ділянку загального користування. (т.2 а.с.187-193).
Керуючись ,ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України ,ідеальним поділом земельної ділянки,яка повністю відповідає її 1/2 частини ,суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 у вказаній частині . 

Задовольняючи  частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь грошової компенсації з ОСОБА_1   замість частки в праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаражу літ Л-1 з льохом літ.Л\п та літньої кухні літ К-1 з льохом літ.К\П ,які розташовані за адресою АДРЕСА_3 , суд першої інстанції , посилаючись на ст.331,ч.3 ст.370,364,368 ЦК України,ч.4 ст.71 СК України,ст.372 ЦК України,п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя «, виходив з того,що відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 29 листопада 2017  року № 21-с вартість будівельних матеріалів з урахуванням розпочатого будівництва за адресою: АДРЕСА_3 у гаражі літ. Л-1 з льохом літ Л/п складає 68017 грн. Вартість будівельних матеріалів з урахуванням розпочатого будівництва за адресою: АДРЕСА_3 у літній кухні літ.К-1 з льохом літ К/п складає 61 400 грн (т.2 а.с.2-11).
Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року , зокрема, зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_3 і земельною ділянкою, а саме - знести незаконно побудований гараж, звільнити та передати цю земельну ділянку позивачам. В цій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін рішенням апеляційного суду Донецької області від 08 липня 2008 року  (т.2 а.с. 46-57, 140). 
Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 7/2-с від 06 серпня 2020  року вартість будівельних матеріалів у гаражі літ.Л-1 з льохом Л/п та літньої кухні літ. К-1 з льохом К/п, розташованих  у АДРЕСА_3 , з урахуванням наданих відповідачем документів, в яких зазначена кількість та вартість матеріалів, застосованих при проведенні робіт з будівництва цих об`єктів, складає 41 263 грн (в тому числі гараж літ.Л-1 з льохом літ Л/пм-м 19 841 грн, літня кухня літ. К-1 з льохом К/п – 21 422 грн). При цьому, експертом в описовій частині висновку , перераховано тільки вартість матеріалів ,що вказана в наданих для дослідження : квитанціях до приходного ордеру,видаткових накладних. Експертом зазначено ,що не врахована вартість електропроводки та деяких прихованих матеріалів.  Вартість інших матеріалів залишена без змін від тої,що вказана в висновку  судової будівельної-технічної експертизи № 21-с від 29 листопада 2017 року . Остаточна вартість будівельних матеріалів у гаражі л.Л-1 з льохом, розташованого у АДРЕСА_3 , з урахуванням демонтажу на виконання рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року  по цивільній справі № 2/721/2008 та рішення апеляційного суду Донецької області від 08 липня 2008 року, провадження № 22ац-706/08 про їх знесення, складає 5974 грн.В описовій частині висновку, експертом зазначено ,що у випадку неможливості використання або реалізації матеріалів  від розбирання або попутного добування їх вартість у зворотних сумах не враховується (т.2.а.с.181-184). 
Судом встановлено,що  будівництво гаражу з льохом та кухні з льохом,  відбувалось під час перебування сторін у шлюбі,всі будівельні роботи  проводились за спільні кошти сторін, та  виходячи з дійсної  вартості будівельних матеріалів  на час розгляду справи з урахуванням розпочатого будівництва, суд прийняв до уваги висновок судової  оціночно-будівельної експертизи від 29 листопада 2017 року  № 21-с. Керуючись принципом презумпції спільності майна подружжя, рівності їх часток у майні, суд дійшов  висновку про стягнення грошової компенсації з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 64 708,50 грн (68017+61400) : 2).

        Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
         В силу з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
         При цьому, конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
         Згідно з ч.1, ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
         Статтею 63 СК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
          Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
           За змістом статей: 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
         У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
        Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
        Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
       Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно з ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
        Відповідно до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
       Частиною 4 статті 71 СК України передбачена можливість грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно лише за згодою.
Відповідно до положень ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі  поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг .
Враховуючи  наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині поділу будинку по АДРЕСА_2 , суд  першої інстанції   на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов правильного висновку про те, що спірний будинок   є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.
          Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України .
            Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2   про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції   не з`ясував джерело коштів, які витрачені на придбання спірного будинку ,  при тому, що сам по собі факт його  придбання в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
          Разом з тим відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , посилаючись на те, що спірний будинок  є її  особистим майном, а тому  він  не підлягає поділу між подружжям, не надала  належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин .
         Крім того,слід зазначити ,що неодноразово уточнюючи позовні вимоги , ОСОБА_2 , посилаючись на те,що спірний будинок є її особистою власністю вказувала,що спірне майно  було придбано нею за час шлюбу,але ж за кошти,які належали їй особисто ( 5 257,84 грошовий вклад та 21 000 грн подарунок її матері ). 
       Проте ,в доводах апеляційної скарги просила рішення суду скасувати  частково ,змінити розмір часток у праві спільної сумісної власності подружжя  визнати за нею  право особистої власності на 0,21 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 ,  та 0,21 частки земельної ділянки,  -  визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя 0,7898 частки спірного житлового будинку  та земельної ділянки ;  - визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 0,3949 частки житлового будинку та 0,3949 частки земельної ділянки ; -  визнати за ОСОБА_2 , право спільної часткової власності на 0,3949 частки житлового будинку  та 0,3949  частки земельної ділянки, здійснивши  розрахунок наступним чином :  за нею право особистої власності на  (5257,84 грн/ 25010 грн) 0,21 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 , загальної площею 53,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м. Доля позивача у праві спільної часткової власності у спірному будинку складає 0,3949 частки вказаного будинку (25010 грн - 5257,84) / 2= 9876,08; 9876,08/25010=0,3949). Доля  відповідача у праві спільної часткової власності у спірному будинку складає 0,3949 частки вказаного житлового будинку (25010 грн-5257,84)/2=9876,08; 9876,08/25010=0,3949).
         Апеляційним судом вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 відхиляються,виходячи з того,що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно,яке набуте ними в період шлюбу.Разом з тим,зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.Тягар доказування обставин,необхідних для спростування презумпції,покладається на того з подружжя,який її спростовує.Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс17. 
У разі поділу майна,що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).
Матеріалами справи доведено,що ОСОБА_2 придбала будинок по АДРЕСА_2 в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 . 
В супереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України ОСОБА_2 презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на будинок не спростувала.Доказів придбання будинку за особисті кошти суду не надала.Тому,суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку ,що будинок є спільною сумісною власністю подружжя і позов ОСОБА_1 про визнання за особою права власності на 1/2 частину будинку підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2    про ухвалення нового рішення  про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації за гараж відхиляються судом апеляційної інстанції ,оскільки  експертом при визначенні варіанту розділу домоволодіння була врахована загальна вартість будівель та споруд,розташованих по АДРЕСА_2 (висновок судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018  року).
Доводи скаржника ОСОБА_2   про відсутність підстав для  поділу жилого будинку в натурі між сторонами не заслуговують на увагу,оскільки  відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018  року  виділ 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_2   в натурі з окремим входом можливий, з організацією входу замість існуючого віконного прорізу в приміщенні № 1 (коридорі ),згідно висновку № 7/1 від 05 серпня 2020 року.  
              Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
           Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
           Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
          Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
          Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
          Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
           Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
         Статтею 152 ЖК України  передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
         Отже, у випадку переобладнання та перепланування житлового будинку, що передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, необхідно отримання документів, що дають право на виконання таких робіт. Те саме стосується робіт, які не охоплюються поняттями переобладнання та перепланування.
        При переобладнанні і переплануванні загальна площа житлового будинку не змінюється.
         Прибудова - це вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови жилого будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Інженерні системи загального користування - це механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.
         Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018 року для влаштування двох ізольованих квартир у будинку необхідно - закласти дверний пройм між приміщеннями 1-3 та 1-1 ;  - влаштувати глуху перегородку в приміщенні 1-1 для його розподілу на відстані  4,03 м від суміжної  стіни з  санвузлом 1-2  перпендикулярно  зовнішній стіні довжиною 1,53 м та із отриманого приміщення , що прилегле до санвузлу 1-2; - влаштувати дверний пройм у кухню 1-3; - в кухні 1-3 влаштувати перегородку з дверним проймом довжиною 1,7 м на відстані 1,30 м від стіни суміжної з кімнатою 1-4 та перенести котел опалення в кухню 1-3; - влаштувати дверний пройм між приміщенням 1-3 та 1-4; -  демонтувати  частину перегородки довжиною 3,37 м  між кімнатами 1-7 та 1-4 та влаштувати глуху перегородку на відстані 0,24 м від існуючий в бік кімнати 1-7 для збільшення площі кімнати 1-4  до 15,0 кв.м ; -  вітальню 1-7  використовувати як жилу кімнату; -в приміщенні 1-5 влаштувати кухню ; - в приміщенні  1-6 влаштувати санвузол ,для частини другого співвласника. Роботи по влаштуванню пройма виготовляти дисковими пилами без ударних динамічних впливів; готовий пройм рекомендовано усилити обмеженням по периметру з металевого кутика з полкою не менш 75 мм із двох сторін, з`єднаних металевими пластинами. Опалення при необхідності зробити окремо для кожної частини. Роботи по встановленню обладнання виконувати спеціалізованим організаціям згідно з розробленим проектом у разі необхідності.
Вказаний висновок не передбачає втручання в несучі конструкції  та інженерні системи .
Крім того,з відповіді  управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради ,на виконання ухвали Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 10 травня 2019 року , про витребування висновку щодо перепланування житлового будинку АДРЕСА_2 , відповідно до  судової  будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018 року ,надано роз*яснення , про те,що після поділу майна та виділення його в натурі,замовник/замовники мають право отримати право на виконання будівельних робіт відповідно до вимог чинного законодавства. 
Із огляду на встановлені  обставини ,твердження ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції ,про відсутність дозвілу відповідного органу влади та/або місцевого самоврядування на здійснення такого будівництва,відсутності зазначення вартості таких робіт та будівельних матеріалів,влаштування кухні в частині кімнати,виділеній ОСОБА_1 та інше,не зазначення експертом варіанту ,який буде найменш затратним та реалізація якого не потягне за собою руйнівне втручання в конструкцію житлового приміщення,відхиляються судом апеляційної інстанції ,оскільки,як вбачається з матеріалів справи відповідного клопотання про призначення судової експертизи або додаткової,як це передбачає ст.ст.103,104,113 ЦПК України , ОСОБА_2 ,яка була представлена у справі на протязі всіх судових засідань фахівцем в галузі права,і мала для цього процесуальну можливість,-не було заявлено . 
Суд діє відповідно до принципів змагальності та диспозитивності,ст.ст.12,13 ЦПК України, які передбачають,що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз*яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов*язки , наслідки , вчинення або не вчинення  процесуальних дій; суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
ОСОБА_2 не позбавлена була можливості заявляти відповідні клопотання про призначення з цього приводу експертизи.У справі відсутні дані про те,що відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,була обмежена у здійсненні своїх прав,і зокрема у наданні доказів,які сторони визначають самостійно,сторони мали рівний доступ до суду та можливість у наданні до суду доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень.У суду внаслідок цього не виникло передбаченого законом права втручатися у процес надання сторонами доказів. 
Таким чином,поділ домоволодіння  з виділенням часток сторін ,був визначений судом на підставі доказів,наданих сторонами,які не були спростовані ОСОБА_2 ,та доводи апеляційної скарги  у вказаній частині відхиляються судом апеляційної інстанції ,як такі ,що не знайшли свого підтвердження та спростовані дослідженими матеріалами справи .

Щодо тверджень та доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині неможливості поділу земельної ділянки,яка набута нею під час шлюбу в порядку приватизації , слід зазначити наступне. 
             Згідно частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
            Відповідно до частин 1, 4 статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
       При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
      У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
         Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
      Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташовані по  АДРЕСА_2   , було придбано та добудовано сторонами за час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя.
       Таким чином, у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку з надвірними будівлями та спорудами, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для їх обслуговування, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 в частині визнання  права власності на 1/2  частину вказаної земельної ділянки за позивачем за первісним позовом,оскільки у разі поділу житлового будинку між колишнім подружжям,співвласник житлового будинку має право отримати у власність відповідну частину земельної ділянки на якій розташований цей будинок.
        Враховуючи вищенаведене, доводи скаржника ОСОБА_2 про те, що спірна земельна ділянка була набута останньою  у власність в результаті приватизації, у зв`язку з чим, не підлягає поділу, є безпідставними.
         Також,відхиляються доводи апеляційної скарги в частині стягнення грошової компенсації з ОСОБА_1 за земельну ділянку ,як такі,що не грунтуються на нормах законодавства. 
          Отже, в цій частині рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правових підстав для його скасування за апеляційною скаргою ОСОБА_2   немає.

Будівельні матеріали,обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва спірних об*єктів, є майном,набутим сторонами під час шлюбу,тобто сукупністю речей,щодо яких можуть виникати цивільні права та обов*язки. 
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про часткове скасування рішення суду за результатами зустрічного позову ОСОБА_2 в частині стягнення з нього на її користь грошової компенсації в розмірі 64 708 грн замість частки у праві спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи гаражу «Л-1» з льохом «Л/п» та літньої кухні «К-1» з льохом «К/п», які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , та ухвалення нового рішення про стягнення з нього  грошової компенсації вартості будівельних матеріалів і конструктивних елементів  у розмірі 13 698 грн. , то у задоволенні таких вимог  слід відмовити ,оскільки присудження грошової компенсації за будівельні матеріали та конструктивні елементи вказаних приміщень проведені у відповідності з висновками експертизи № 21-с від 29 листопада 2017 року . На час розгляду справи ОСОБА_1 не надав належних доказів про знесення (демонтаж) гаражу «Л-1» з льохом «Л/п»,які розташовані по АДРЕСА_3 ,на виконання рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 травня 2008 року. Крім того,посилаючись на висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 7/2-с від 06 серпня 2020 року ,скаржник не звернув уваги на те,що експертом в описовій частині висновку перераховано тільки вартість матеріалів,що вказана в наданих для дослідження квитанціях та накладних та вартість інших матеріалів залишена без змін від тої,що зазначена у висновку експертизи № 2-с від 29 листопада 2017 року.Правові підстави для скасування рішення в цій частині за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відсутні.

У зв`язку з виділом в натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Враховуючи, що співвласників зазначеного домоволодіння двоє, тому в результаті виділу частки в натурі одного із співвласників відбувається припинення права спільної власності їх обох щодо спільного об`єкта нерухомості.
            Згідно зі ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини .
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині доповнення резолютивної частини рішення , заслуговують на увагу ,оскільки  в експертному висновку № 23-с від 01 листопада 2018 року, яким керувався суд при ухваленні рішення, встановлена різниця у вартості часток при поділі будинку, та визначена грошова компенсація співвласнику в рахунок порівняння вартості часток в сумі 26 361 грн того співвласника, якому виділяється менша частка.  Відповідно до рішення суду ОСОБА_1   виділена частка будинку меншою  площею та вартістю, ніж та, яка виділена ОСОБА_2 , тому, на його користь підлягає стягненню грошова компенсація 26 361 грн, про що  судом першої інстанції помилково не зазначено у оскаржуваному рішенні . Також, залишилося невирішеним питання щодо того майна, що із складу спільного майна залишиться у власності іншому співвласнику ОСОБА_2 , внаслідок чого суд помилково не зазначив про зміну часток у праві власності на майно у ОСОБА_2 та не зазначив , у складі яких приміщень виділена їй  власність. 
Враховуючи викладене ,суд апеляційної інстанції вважає необхідним рішення суду першої інстанції в частині виділу  домоволодіння змінити та доповнити  абзац п`ятий  резолютивної частини рішення  наступним змістом  :  Виділити ОСОБА_2 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 , згідно з варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи  № 23-с від 01 листопаду 2018 року, яка складається:  1-  частини  коридору  площею 6,2 кв.м (№ 1) ; 2-  санвузла площею 11,9 кв.м (№ 2) ; 3-  кухні , площею 17,8 кв. м (№ 3) ; 4- жилої  кімнати  площею 14, 2 кв. м (№ 4) ; 7-  частини  вітальні площею 0,8 кв.м (№ 7) ;   загальною площею 50,9 кв.м , сарай літ. Е-1;  1/2 частина огорожі № 1,2 . ОСОБА_1   провести роботи у жилому будинку з ізолювання виділених йому в натурі приміщень згідно  з висновком судової будівельно- технічної експертизи №  23-с від 01 листопада 2018 року, а саме:  - закласти дверний пройм між приміщеннями 1-3 та 1-1 ;  - влаштувати глуху перегородку в приміщенні 1-1 для його розподілу на відстані  4,03 м від суміжної  стіни з  санвузлом 1-2  перпендикулярно  зовнішній стіні довжиною 1,53 м та із отриманого приміщення , що прилегле до санвузлу 1-2; -  демонтувати  частину перегородки довжиною 3,37 м  між кімнатами 1-7 та 1-4 та влаштувати глуху перегородку на відстані 0,24 м від існуючий в бік кімнати 1-7 для збільшення площі кімнати 1-4  до 15,0 кв.м ; -  вітальню 1-7  використовувати як жилу кімнату; -в приміщенні 1-5 влаштувати кухню ; - в приміщенні  1-6 влаштувати санвузол. ОСОБА_2   провести роботи у жилому будинку з ізолювання виділених їй в натурі приміщень  згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018 року, а саме: - влаштувати дверний пройм у кухню 1-3; - в кухні 1-3 влаштувати перегородку з дверним проймом довжиною 1,7 м на відстані 1,30 м від стіни суміжної з кімнатою 1-4 та перенести котел опалення в кухню 1-3; - влаштувати дверний пройм між приміщенням 1-3 та 1-4. Роботи по влаштуванню пройма виготовляти дисковими пилами без ударних динамічних впливів; готовий пройм рекомендовано усилити обмеженням по периметру з металевого кутика з полкою не менш 75 мм із двох сторін, з`єднаних металевими пластинами. Опалення при необхідності зробити окремо для кожної частини. Роботи по встановленню обладнання виконувати спеціалізованим організаціям згідно з розробленим проектом у разі необхідності. Стягнути з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок порівняння часток при поділі домоволодіння  в розмірі 26 361 грн. В іншій частині рішення суду  слід залишити  без змін .
Таким чином,суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини щодо нерухомого майна по АДРЕСА_2 ,не вирішив спір при наявності конфлікту між сторонами щодо реального поділу вказаного нерухомого майна,що є підставою для зміни рішення в частині на підставі мотивів,наведених вище. 
            Таке рішення апеляційного суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, статті 6 (право на справедливий суд), статті 13 (права на ефективний засіб юридичного захисту позивача від неправомірних дій відповідача), статті 8 (право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла), статті 17 (заборона зловживання правами, передбаченими цією Конвенцією) та статті 1 Першого Протоколу (захист права власності та права мірно володіти своїм майном). 
            Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і враховуючи те, що за наслідками розгляду справи апеляційним судом  частково задоволено скаргу ОСОБА_1 ,рішення суду першої інстанції змінено в частині  виділу домоволодіння , понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, підлягають стягненню пропорційно з ОСОБА_2 на його користь в розмірі 485,31 грн .
При поданні апеляційної скарги  ОСОБА_2 не сплачено суму судового збору, що підлягав сплаті. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 січня 2021 року ОСОБА_2 зменшено суму сплати судового збору за подання апеляційної скарги  до 2270 грн (т. 3 а.с. 27). Копію ухвали суду апеляційної інстанції отримано ОСОБА_2 26 січня 2021 року (т.3.а.с. 28).  Проте, станом на 06 квітня  2021  року судовий збір не сплачено. З урахуванням того, що судом було відстрочено сплату судового збору до закінчення апеляційного розгляду справи, який із тих чи інших причин сплачено не було, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, необхідно стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України  судовий збір у розмірі 2270  грн.
Керуючись ст. 374,376,381,382  ЦПК України, апеляційний суд 
                                                                 
П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2020 року  в частині виділу  домоволодіння змінити .
Доповнити  абзац п`ятий  резолютивної частини рішення  наступним змістом  :  Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 , згідно з варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи  № 23-с від 01 листопаду 2018 року, яка складається:  1-  частини  коридору  площею 6,2 кв.м (№ 1) ; 2-  санвузла площею 11,9 кв.м (№ 2) ; 3-  кухні , площею 17,8 кв. м (№ 3) ; 4- жилої  кімнати  площею 14, 2 кв. м (№ 4) ; 7-  частини  вітальні площею 0,8 кв.м (№ 7) ;   загальною площею 50,9 кв.м , сарай літ. Е-1;  1/2 частина огорожі № 1,2 .
ОСОБА_1    провести роботи у жилому будинку з ізолювання виділених йому в натурі приміщень згідно  з висновком судової будівельно- технічної експертизи №  23-с від 01 листопада 2018 року, а саме:  - закласти дверний пройм між приміщеннями 1-3 та 1-1 ;  - влаштувати глуху перегородку в приміщенні 1-1 для його розподілу на відстані  4,03 м від суміжної  стіни з  санвузлом 1-2  перпендикулярно  зовнішній стіні довжиною 1,53 м та із отриманого приміщення , що прилегле до санвузлу 1-2; -  демонтувати  частину перегородки довжиною 3,37 м  між кімнатами 1-7 та 1-4 та влаштувати глуху перегородку на відстані 0,24 м від існуючий в бік кімнати 1-7 для збільшення площі кімнати 1-4  до 15,0 кв.м ; -  вітальню 1-7  використовувати як жилу кімнату; -в приміщенні 1-5 влаштувати кухню ; - в приміщенні  1-6 влаштувати санвузол.
ОСОБА_2   провести роботи у жилому будинку з ізолювання виділених їй в натурі приміщень  згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 23-с від 01 листопада 2018 року, а саме: - влаштувати дверний пройм у кухню 1-3; - в кухні 1-3 влаштувати перегородку з дверним проймом довжиною 1,7 м на відстані 1,30 м від стіни суміжної з кімнатою 1-4 та перенести котел опалення в кухню 1-3; - влаштувати дверний пройм між приміщенням 1-3 та 1-4.
Роботи по влаштуванню пройма виготовляти дисковими пилами без ударних динамічних впливів; готовий пройм рекомендовано усилити обмеженням по периметру з металевого кутика з полкою не менш 75 мм із двох сторін, з`єднаних металевими пластинами. Опалення при необхідності зробити окремо для кожної частини. Роботи по встановленню обладнання виконувати спеціалізованим організаціям згідно з розробленим проектом у разі необхідності.
Стягнути з  ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в рахунок порівняння часток при поділі домоволодіння  в розмірі 26 361 (двадцять шість тисяч триста шістдесят одна ) грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін .
Стягнути з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1     витрати, понесені у зв*язку з розглядом апеляційної скарги, у розмірі 
485 (чотириста вісімдесят п`ять ) грн 31 коп.  
Стягнути з ОСОБА_2    в  дохід  держави   судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі  2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.
             Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
             Повний текст постанови складений 16 квітня 2021  року. 

Судді: