УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 459/374/20
провадження № 61-5644ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І.,                  Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження                                за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Пащуком Артемом Ігоровичем, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 04 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Червоноградської міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10 листопада 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 22 грудня 2014 року розірвано. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4 , яка на даний час проживає з нею. На підставі рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на доньку у розмірі                  1300 грн. Зазначає, що відповідач протягом тривалого часу не виконує свої батьківські обов`язки щодо їхньої доньки, а саме не забезпечує їй належного харчування, медичного догляду та лікування, свідомо ухиляється від спілкування з дитиною без поважних причин. Вважає, що визначений рішенням суду розмір аліментів не є достатнім для забезпечення потреб дитини, крім цього відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу у більшому розмірі. 
 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року в складі судді Новосад М. Д. у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено. Позов у частині збільшення розміру аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі       3000 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили й до повноліття дитини.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням у частині відмови в позбавленні батьківських прав, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 04 березня 2021 року в складі колегії суддів Ванівського О. М., Крайник Н. П., Мельничук О. Я. рішення  Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, а тому наявність таких підстав, за яких можливо застосувати до відповідача такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, відсутні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
 
Зазначив, що стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на малолітню дитину та звернення до суду з вимогами про збільшення розміру аліментів не свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.
 
01 квітня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення в частині вирішення її вимог про позбавлення батьківських прав.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху. Виконуючи вимоги вказаної ухвали, ОСОБА_1 усунула недоліки касаційної скарги в повному обсязі.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, оскільки суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 523/16635/17, від 09 листопада                     2020 року в справі № 753/9433/17. Зазначає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме не цікавиться нею, з 2014 року не бачив її, у школу не навідується, дитина навіть не знає як виглядає батько. Крім цього, орган опіки та піклування надав суду рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Суди встановили, що з 10 листопада 2012 року  позивач та відповідач перебували у шлюбі. Під час спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.
 
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 листопада 2018 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на доньку у розмірі 1300 грн щомісячно з 02 серпня 2018 року і до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до довідки про склад сім'ї № 27187 від 30 листопада 2018 року           ОСОБА_1 разом із донькою проживає по АДРЕСА_1 .
 
Із повідомлення від 17 вересня 2018 року та характеристики від 20 вересня                  2018 року суд встановив, що ОСОБА_4 на час звернення з цим позовом до суду відвідувала старшу групу дошкільного навчального закладу ясла-садок № 13, батько жодного разу не був присутній на батьківських зборах та відкритих заходах, та не забирав дитину з закладу. При спілкуванні дитина батька не згадує.
Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №112 від 30 травня 2019 року позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки є доцільним.
 
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
 
Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України.
 
Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня                     2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
 
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
 
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суди дійшли правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечував, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що свідомо не забезпечують належного виховання своїх дітей.
 
Посилання  ОСОБА_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду в справі № № 523/16635/17, 753/9433/17, є безпідставним, оскільки суди вирішили спір, застосувавши норму права з урахуванням висновків, викладених у вказаних постановах.
 
Посилання на те, що суди не взяли до уваги висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не беруться до уваги, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.
 
Аналіз змісту касаційної скарги та постанови апеляційного суду свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і апеляційний суд переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Пащуком Артемом Ігоровичем, на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 06 листопада 2020 року та на постанову Львівського апеляційного суду від 04 березня 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                          В. І. Крат
 
                                                                                                                           М. М. Русинчук