ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16141/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                              
Судді-доповідача:                                                                                                       Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                    Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України від 22 травня 2020 року №93-20 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати ДМС України повторно розглянути заяву громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства. 
Позов мотивовано тим, що рішенням відповідача протиправно відмовлено в оформленні документів для вирішення питання у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді скарги позивача на рішення територіального органу Державної міграційної служби діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача - Калашник О.М. подав апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02 лютого 2021 року, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
В апеляційній скарзі представник позивача посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача вказує, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування фактів, заявлених позивачем. Також зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення не враховано всіх обставин, за наявності яких позивач звернувся зі заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також зазначає, що ДМС України неправильно застосовано стандарти доказування, що призвело до неправильної оцінки доводів заявника і як результат прийняття необґрунтованого рішення.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 26 березня 2021 року. 
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача - Державної міграційної служби України не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами за правилами письмового провадження. 
Також до Шостого апеляційного адміністративного суду 26 березня 2021 року надійшов відзив від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Центрального міжрегіонального управління Держаної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому третя особа підтримує відповідача у справі.
Представник позивача  - Калашник О.М. надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції  прийнято із  порушенням процесуальних  норм, оскільки відповіді на відзив та докази, які подані відповідачем у справі є неналежними та недопустимими.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення Окружним адміністративним судом міста Києва фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 залишив країну свого походження Республіку Конго та у пошуках захисту прибув до України, де 27 січня 2020 року втретє звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Висновком про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повідомлено про доцільність прийняття рішення щодо відмови в оформленні документів громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 , у зв`язку з необґрунтованістю заяви та відсутності умов зазначених у пунктах 1 чи 13 частини першої   статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту».
ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято наказ від 27 січня 2020 року №38 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, підставою прийняття якого слугувала відсутність умов, передбачених пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДМС України.
Відповідачем 22 травня 2020 року складено висновок за результатами розгляду скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначивши про відсутність умов, передбачених пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Рішенням Державної міграційної служби України від 22.05.2020 року № 93-20 скаргу громадянина громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 відхилено.
Не погоджуючись з наказом про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. При цьому, судова колегія звертає увагу, що позивачем оскаржено рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що оскаржуване рішення від 22 травня 2020 року №93-20 саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки останнього шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право, або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку.
Суд вважає, що в даному випадку належним та ефективним способом захисту порушених, на думку позивача, його прав та інтересів буде оскарження наказу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 27 січня 2020 року №38 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначений       Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Особливості порядку оскарження рішень щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту визначені у   статті 12 вказаного Закону. Пунктом 1 частини 1   статті 1 Закону № 3671-VI   встановлено, що біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Пунктом 13 частини 1   статті 1 вказаного Закону   визначено, що особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967   року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з частиною першою   статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»   рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Частиною першою   статті 5 Закону України № 3671-VI   передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.
В силу частини п`ятої   статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої   статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення за скаргою приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як на три місяці.
Частиною шостою статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, скарга якої розглядається, або законний представник такої особи мають право брати участь у розгляді їх скарги.
Положеннями частини дев`ятої   статті 12 вказаного Закону   передбачено, що особа, яка отримала повідомлення про відхилення скарги про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала права на його оскарження до суду протягом п`яти робочих днів, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених   Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Пунктом 8.5 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07 вересня 2011 року №649 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за № 1146/19884 передбачено, що рішення, передбачені пунктом 8.3 цього розділу, оформлюються рішенням ДМС, реєструються в журналі реєстрації рішень про розгляд скарг та надсилаються разом з особовою справою заявника у встановленому порядку до відповідного територіального органу ДМС.
Відповідно до частин шостої сьомої   статті 8 Закону № 3671-VI   рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої   статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої   статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися. У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.
Як було зазначено вище, 27.01.2020 року наказом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №38 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 .
На переконання колегії суддів, обставини, викладені у наказі ЦМУ ДМС №38 від 27.01.2020 року не дають підстав для висновку про те, що територіальним органом ДМС допущено порушення або неправильне застосування положень чинного законодавства, яке призвело до невірного прийняття рішення по справі.
Разом з тим,    ДМС належним чином досліджено відомості, викладені позивачем у скарзі, та правильно встановлено відсутність фактів щодо можливості застосування до позивача смертної кари, виконання вироку про смертну кару, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання в разі повернення на батьківщину.
З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи зібрану та проаналізовану інформацію щодо країни походження позивача, а також щодо повідомлених ним обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що міграційним органом ухвалено законне та обґрунтоване рішення, а тому    підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
Доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегією суддів відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що відповідачем скарга позивача розглянута у порядку та строки, встановлені Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги    не спростовують висновки суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                                 О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                         Л.О. Костюк
                                                                                                                                                       
                                                                                                    О.Є. Пилипенко