ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4632/21 Справа № 186/1485/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко С. М. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення особи від права на спадкування.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є рідною сестрою спадкодавця - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_1 та двоюрідним братом відповідача.
Відповідач ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_1 та сином померлого спадкодавця ОСОБА_4 , який проживав окремо від спадкодавця.
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
12 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Першотравенського міського нотаріального округу Мирної Анни Миколаївни із заявою про прийняття спадщини, де довідалася, що за заявою Відповідача у нотаріальній конторі вже заведено спадкову справу і не має законних підстав видавати їй свідоцтво про право на спадщину, оскільки мається спадкоємець першої черги спадкування.
Вважають, що Відповідач по справі має бути усунений від спадкування у зв`язку із наступними обставинами. У 2019 році ОСОБА_4 , захворів на фіброз та цироз печінки, через тяжку хворобу був у безпорадному стані, потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги.
Позивачі та спадкодавець неодноразово просили Відповідача врахувати стан здоров`я його батька та відновити колишні відносини, зважаючи на те, що разом з Відповідачем було б легше доглядати за тяжко хворим ОСОБА_4 .
З моменту захворювання по день смерті спадкодавця, лише позивачі здійснювали за ним догляд, у тому числі у лікарні, так як самостійно він себе обслуговувати не міг. На лікування спадкодавця було витрачено кошти позивачів. Після смерті спадкодавця, ОСОБА_1 зі своїм сином займалися організацією поховання останнього.
На протязі півтора року до дати смерті спадкодавця, він постійно перебував на лікуванні як в стаціонарах медичних закладів так і під наглядом лікарів за місцем проживання, на лікарняному, за станом здоров`я потребував стороннього побутового догляду, постійного прийому лікарських препаратів, самостійно себе обслуговувати не міг, допомогу як фізичну так і матеріальну отримував лише від позивачів, від Відповідача жодного виду допомоги не отримував.
Упродовж останнього року життя, спадкодавець окрім фізичного болю, який спричиняла хвороба, зазнавав душевних страждань у зв`язку з поведінкою Відповідача, постійно покладав надію, що він змінить своє ставлення до нього.
Позивачі вважають, що Відповідач під час тяжкої хвороби спадкодавця, який був у безпорадному стані, розумів та усвідомлював необхідність надання допомоги, мав можливість, але свідомо ухилявся від надання йому будь-якої матеріальної допомоги, особистої участі та моральної підтримки.
За таких обставин позивачі змушені звернутися до суду з вимогою про усунення від спадкування Відповідача.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з наданих суду доказів не встановлено, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, оскільки тривалий час з батьком взагалі не спілкувався, за життя померлий спадкодавець не цікавився життям сина та не сплачував аліменти на його утримання у зв`язку з чим утворилася значна заборгованість. В серпні 2019 року ОСОБА_3 , виїхав до Львова де мешкав та працював. Позивачі підтвердили, що за домовленістю позивач  ОСОБА_2 , разом з його сім`єю проживав в квартирі, яка належить спадкодавцю ОСОБА_4  та повністю його утримував, оскільки той не працював та зловживав алкоголем. У справі позивачі не навели переконливих доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, оскільки померлий був забезпечений їхнім повним утриманням. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. З досліджених судом доказів не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача ОСОБА_3 , а останній, у свою чергу, умисно ухилявся від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування.
В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 28 травня 1976 року батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 25 жовтня 1982 року батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 видано 16 вересня 1988 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали шлюб. Прізвище дружини після шлюбу – ОСОБА_10 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого 10.02.1989 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 являється сином ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 10 липня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 44 роки, про що Книзі реєстрації смертей зроблено запис №287.
З копії лікарського свідоцтва про смерть №437 виданого 09 липня 2020 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» вбачається, що причиною смерті ОСОБА_4 стала хронічна печінкова недостатність, фіброз та цироз печінки.
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 серпня 2020 року приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мирною А.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з наявністю спадкоємців першої черги.
З акту від 02 листопада 2020 року №608 складеного ПП «Комунальщик-1» зазначено, що позивач ОСОБА_2 , 1989 р.н., ОСОБА_11 , 1987 р.н., ОСОБА_12 , 2012 р.н. та ОСОБА_13 , 2017 р.н., не зареєстровані, але проживають за адресою АДРЕСА_1 з 2013 року.
З матеріалів спадкової справи №85/2020 заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що син померлого – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 звернувся з заявою про прийняття спадщини та є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).
Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про вищенаведені факти.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу було відомо про те, що його батько перебуває в безпорадному стані та потребує сторонньої допомоги, проте її так і не надавав, не є підставою для усунення від права на спадкування в розумінні ст..1224 ЦК України, тому що не свідчить про ухилення їх від надання допомоги спадкодавцю.
Також матеріалами справи не встановлений факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме винну поведінку, яка б свідчила, що відповідач мав можливість виконувати обов`язок щодо допомоги спадкодавцю, але не вчиняли необхідних дій для цього. Не доведено потреби померлого в отриманні допомоги саме від відповідача, який проживав окремо.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову про усунення від права на спадкування відповідача.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону, а також ці доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко