Справа № 303/3066/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        26 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідачки Готри Т. Ю.,
суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,
з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 грудня 2020 року, ухвалене суддею Кость В.В.,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що 17 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKR0GK00000301, згідно з умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачу кредит у розмірі 17 500,00 доларів США строком до 16 лютого 2021 року.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 06.04.2020 у нього виникла заборгованість у розмірі 130 052,33 доларів США, яка складається з: 19 765,06 доларів США - тіла кредиту; 27 866,28 доларів США - відсотків за користування кредитом; 2 730 доларів США - комісії за користування кредитом; 79 690,99 доларів США - пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. 
Посилаючись на наведені обставини банк просив стягнути з відповідача на свою користь лише частину зазначеної заборгованості у розмірі 47 631,34 доларів США, що еквівалентно 1 303 669,78 грн, яка складається з 19 765,06 доларів США тіла кредиту та 27 866,28 доларів США відсотків за користування кредитом, а також понесені судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» частину заборгованості у розмірі 13 959,94 доларів США, що за курсом НБУ від 06.04.2020 становить 382 083,56 грн, та яка складається з 13 690,02 доларів США заборгованості за тілом кредиту і 269,92 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором № MKR0GK00000301 від 17.02.2006, а також 5 731,59 гривень судових витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог по стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 6 075,04 доларів США заборгованості за тілом кредиту і 14 904,81 доларів США заборгованості за процентами, банк просив це судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Скарга мотивована тим, що місцевим судом не надано належним чином оцінку укладеній між сторонами 01.02.2012 додатковій угоді до кредитного договору № MKR0GK00000301 від 17.02.2006, де сторони, зокрема узгодили новий графік погашення кредиту і процентів за користування ним. Ця додаткова угода є чинною, відповідачем не оскаржена, виконувалася ним тривалий час, оскільки останній платіж ним було здійснено 20.06.2014. 
За таких обставин апелянт уважав безпідставною відмову суду в задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог. 

У судовому засіданні представниця АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених у ній. 

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому його неявка, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представниці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Дурдинець Р.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 

Судом установлено, що 17 лютого 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № MKR0GK00000301 строком до 16.02.2021, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 17 500,00 доларів США на такі цілі: 15 000,00 доларів США на купівлю двокімнатної квартири у АДРЕСА_1 ; 2 500,00 доларів США на оплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості; винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати і з сплатою комісії одноразово в момент надання кредиту в розмірі 2% від суми кредиту /пункт 1.1. договору/ (а. с. 9-11).
1 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду з додатком № 1 до кредитного договору № MKR0GK00000301 від 17.02.2006, згідно з якою до вказаного договору було внесено такі зміни: 1) суму заборгованості, що виникла в період із дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди, зменшити на 297,27 доларів США у вигляді пені; 2) за порушення зобов`язання понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 297,27 доларів США; 3) пункт 1.1. договору викласти в новій редакції: «Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти на строк з 17.02.2006 по 16.02.2021 у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 26 467,55 доларів США, а саме: 15 000,00 доларів США - на купівлю житла та 11 467,25 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту, щомісячної комісії в період сплати в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту»; погашення заборгованості здійснюється згідно з графіком погашення кредиту; передбачено сплату неустойки; установлено термін позовної давності тривалістю в 50 років (а. с. 12).
Однак, як убачається з матеріалів справи, ще у червні 2009 року банк звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 із приводу не виконання ним умов цього кредитного договору від 17.02.2006, що станом на 06.05.2009 становило 14 452,84 доларів США заборгованості, еквівалентно 111 286,87 грн. Як наслідок, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.08.2009, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKR0GK00000301 від 17.02.2006 в розмірі 111 286, 87 грн, на підставі договору іпотеки від 20.02.2006, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою (покупцем) з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. В задоволенні вимог банку про виселення ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 43-44).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що банк, звернувшись до суду в червні 2009 року з указаним позовом до ОСОБА_1 , тим самим змінив строк дії даного кредитного договору з огляду на таке. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. Водночас звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом уважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Також у пунктах 55, 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) констатовано, що що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому неправомірним є нарахування процентів на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України до повного погашення заборгованості за кредитом.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про укладення між сторонами додаткової угоди до даного кредитного договору, яка дає підстави банку нараховувати відповідачу проценти, комісії та інші платежі, оскільки строк дії такого договору ще закінчився після пред`явлення банком у червні 2009 року до суду позову до ОСОБА_1 . А тому укладення додаткової угоди до договору, який припинив свою дію, не породжує правові наслідки для відповідача і не може бути підставою для задоволення позовних вимог банку за цією угодою. При цьому сторони новий кредитний договір між собою не укладали. Відтак у банку є відсутні правові підстави з червня 2009 року й надалі нараховувати відповідачу, згідно з додатковою угодою до припиненого в дії кредитного договору, проценти, комісії й інші платежі. Права АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у даному випадку захищенні положеннями ст. 625 ЦК України, про застосування яких банк у цій справі не просив.
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, в межах перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення лише з формальних підстав.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції його ухвалив із додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За таких обставин, оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 травня 2021 року.

Суддя-доповідачка 

Судді