КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
18 травня 2021 року
 
м. Київ
 
справа №758/926/20
 
провадження № 22-ц/824/5977/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 
 
на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року у складі судді  Захарчук С.С. 
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна про усунення від права на спадкування, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову, просив встановити факт перебування ОСОБА_5 в період із січня 2019 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в безпорадному стані; усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після померлого.
У серпні 2020 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про процесуальне правонаступництво, в якій просив залучити його до участі у справі як правонаступника (спадкоємця), якому на підставі заповіту від 12 липня 2020 року, позивач ОСОБА_1 заповів фактично все його майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом буде мати право померлий. 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року провадження у справі закрито.
Не погоджуючись з указаною ухвалою, 03 березня 2021 року ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що 21 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно після померлого племінника ОСОБА_5 , з яким вони разом проживали. 
26 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 , що є біологічним батьком померлого ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги за законом.
Стверджує, що у зв`язку з вищенаведеним, позивач ОСОБА_1 був обмежений у праві на отримання спадкового майна, що і слугувало підставою звернення до суду. 
12 липня 2020 року, враховуючи свій похилий вік, позивач ОСОБА_1 склав заповіт, посвідчений за № 358 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець О.М., яким фактично заповів усе його майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право на користь апелянта ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер, з огляду на що, ОСОБА_3 став процесуальним правонаступником та прийняв усі права і обов`язки померлого, визначені заповітом від 12 липня 2020 року.
Стверджує, що районним судом не надано повної та усесторонньої оцінки наявного у матеріалах справи заповіту в дослівному його тлумаченні, з огляду на що, не визначено , що спадкове  майно, яке є предметом розгляду даного спору, також заповідано ОСОБА_3 .
Звертає увагу суду на норми ст. 1218 ЦК України, як на підставу матеріального правонаступництва, у зв`язку з чим зазначає, що апелянт наділений усіма правами і обов`язками щодо спадкового майна та бажає їх реалізувати.
Зазначає, що вимога про усунення спадкоємця - відповідача від права на спадкування була пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, що вважає правомірним у розумінні ст. 1259 ЦК України.
17 березня 2021 року до Київського апеляційного суду був надісланий відзив представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , в якому останній просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Третя особа не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні скарги відмовити, ухвалу суду - залишити без змін.
Позивач та третя особа у судове засідання повторно не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Закриваючи провадження у справі, місцевий суд керувався пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України та виходив з того, що вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, тобто нерозривно пов`язана з особою, яка заявляє таку вимогу, а тому суд дійшов висновку про те, що дані правовідносини не передбачають правонаступництва.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що у січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення останнього від права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом також установлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2020 року ОСОБА_1 склав на користь ОСОБА_3 заповіт, відповідно до якого заповів на користь ОСОБА_3 все його майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право.
ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем ОСОБА_1 , звернувся до суду з клопотанням про залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача, оскільки вважав, що до нього перейшли всі законні права ОСОБА_1 на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 .
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Усунення від права на спадкування регулюється нормами ст. 1224 ЦК України.
Так, ч. 6 ст. 1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.
Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути. Зокрема, згідно статті 1219 ЦК не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Тобто вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, процесуального правонаступництва не допускають. 
Спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем у межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя.
У позовній заяві ОСОБА_1 на підставі ст. 1224 ЦК України просив: встановити факт перебування ОСОБА_5 в період із січня 2019 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в безпорадному стані; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після померлого.
Таким чином, з матеріалів справи та суті заявлених позовних вимог убачається, що ОСОБА_1 , звернувшись з таким позовом до суду, мав намір визнати в судовому порядку своє право на спадкування, оскільки за законом входив лише до другої черги спадкоємців, у зв`язку з чим отримав відмову нотаріуса у вчинені нотаріальної дії.  
Отже, станом на час розгляду справи ОСОБА_1 не мав права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , а лише намагався визнати таке право у судовому порядку, тобто за життя не набув права на спадкування після смерті  ОСОБА_5 .
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про усунення від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, тобто нерозривно пов`язана з особою, яка заявляє таку вимогу.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Таким чином, виходячи з вищенаведених норм закону та ураховуючи те, що                        ОСОБА_1 помер та правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі, не допускають правонаступництва, провадження у справі підлягає закриттю, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та  постановленою з дотримання норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту  її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.
 
Повне судове рішення складено «18» травня 2021 року.

Головуючий                                                                             В.А. Кравець
 
Судді                                                                                          О.В. Желепа
 
                                                                                                                О.Ф. Мазурик