ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/895/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/15975/19 Категорія: 305010000 	Пироженко В.Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І. 
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа: Черкаська міська рада про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона являється власницею 14/25 частин будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.02.1995 р., посвідченого нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Старовойтовою Л.В., та згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2011 року по справі № 2-3353/11.
В 2016 році її сусідка ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 здійснювала реконструкцію житлового будинку з добудовою та надбудовою мансардного поверху (попередньо здійснивши повний демонтаж існуючого будинку, що підтверджується доданими до позову електронними доказами), з порушенням будівельних норм, державних стандартів і правил відносно належного їй будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» та п. 1 додатку 3.1 таблиці 1 ДБН 360-92** «Містобудування, планування та забудова міських сільських поселень» протипожежні відстані між будинками АДРЕСА_3 повинні складати не менше 8 м (по факту -5 м).
У зв`язку з цим вона зверталась 24.11.2016р., 16.01.2017р. 23.02.2017р. до Управління ДАБК Черкаське міської ради для здійснення державного архітектурно- будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві будинку по АДРЕСА_2 . На вказані звернення Управлінням ДАБК було надано відповіді від 23.12.2016 № 58, 14.02.2017 б/н від 15.03.2017 № 1275-2 відповідно.
Однак, Управлінням ДАБК не були об`єктивно розглянуті та не перевірені викладені в її зверненнях факти щодо порушень будівельних норм при будівництві будинку по АДРЕСА_2 , посадовими особами Управління ДАБК не здійснено заходів архітектурно-будівельної контролю за зазначеною адресою, чим порушено абз. 8 п. 7 Порядку здійснення державної архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ від 23.05.2011 № 553.
Вважає, що у вказаних відповідях Управлінням ДАБК їй безпідставно рекомендовано звернутися до Управління ДАБІ Черкаській області та зазначено недостовірну інформацію щодо того, що здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю, про які ставилась вимога в зверненнях (а саме проведення перевірки дотримання вимог державних будівельних норм при будівництві будинку по АДРЕСА_2 ), не належить до компетенції Управління ДАБК, оскільки з 29.11.2016 р. функції ДАБК на території м. Черкаси здійснює виключно Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради.
Вважає, що відповідач наділений повноваженнями на проведення перевірки дотримання державних будівельних норм при здійсненні забудови у м. Черкаси, безпідставно не скористався такими повноваженнями при проведенні перевірки за її зверненнями, тому така бездіяльність відповідача є протиправною.
Крім того, у вищевказаних відповідях відповідача їй не було роз`яснено порядок оскарження прийнятих рішень, що також грубо порушує вимоги ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян».
Зазначає, що посадові особи Управління ДАБК систематично порушували вимоги містобудівного законодавства під час розгляду її звернень від 24.11.2016 р., 16.01.2017 р., 23.02.2017р., не здійснювали перевірку достовірності даних, наведених у зареєстрованій Управлінням ДАБК декларації про готовність об`єкта до експлуатації по АДРЕСА_2 , протягом трьох місяців з дня її подання на підставі викладених у даних зверненнях фактів, навмисно затягували час для сплину трьох місяців, що передбачені законодавством для здійснення такої перевірки достовірності даних, чим забезпечили ОСОБА_2 уникнення відповідальності за порушення ч. 1 ст 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 466 (чинних на час проведення позапланової перевірки) та уникнення відповідальності за надання нею недостовірних відомостей у декларації про готовність об`єкта до експлуатації по АДРЕСА_2 .
Вважає, що систематичний неналежний розгляд Управлінням ДАБК її звернень від 24.11.2016р., від 16.01.2017р., 23.02.2017р, бездіяльність Управління ДАБК щодо нездійснення заходів архітектурно-будівельного контролю у період, коли відповідно до законодавства передбачений строк протягом трьох місяців на проведення перевірки достовірності даних, наведених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації по АДРЕСА_2 з дня її подання та відповідно своєчасне невиявлення наведення ОСОБА_2 недостовірних даних у даній декларації, необ`єктивне та неповне дослідження обставин Управлінням ДАБК при проведенні позапланової перевірки об`єкту будівництва за вказаною адресою на підставі її звернення від 10.04.2017 р. та не складання матеріалів Управлінням ДАБК щодо виявленого правопорушення містобудівного законодавства при будівництві будинку за вказаною адресою, завдало їй суттєвих моральних страждань, які виражаються у сильних душевних стражданнях, оскільки держава (орган місцевого самоврядування) в особі Управління ДАБК, на який покладені функції здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, не тільки не захистила її порушене конституційне право (на належний розгляд звернень, вжиття відповідних заходів реагування та отримання обґрунтованої відповіді), яке підлягає захисту, а, власне, сама його порушила.
Зазначає, що вона тривалий час перебувала в стані особи, права якої порушувались органом місцевого самоврядування в силу необ`єктивного розгляду її звернень, через що постійно перебувала в стані стресу через неможливість відновлення порушених прав та повинна була витрачати свій вільний час на відстоювання своїх прав у законний спосіб. Через бездіяльність Управління ДАБК вимушена була змінити свій звичний спосіб життя, оскільки довелося витрачати час та докласти значні зусилля для поновлення справедливості у законний спосіб.
У зв`язку з порушенням її конституційного права на об`єктивний розгляд звернень і надання обґрунтованої відповіді у встановлений законом строк Управлінням ДАБК, вона відчуває виражені негативні емоції у вигляді постійних переживань, стресу та розчарування в контролюючих органах та обурення з приводу їх бездіяльності щодо невиявлення правопорушень та невжиття необхідних заходів реагування. На підтвердження моральних страждань надає відповідні медичні документи, що підтверджують тривалість та стійкість душевних страждань. Завдану Управлінням ДАБК моральну шкоду оцінює в 300000 грн.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради шляхом безспірного списання коштів через Державну казначейську службу України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 300000 грн. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2021 року позов залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довела в судовому засіданні неправомірних дій чи бездіяльності відповідача Управління ДАБК Черкаської міської ради та нанесення їх діями моральної шкоди, а тому позов не підлягає задоволенню. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга мотивована доводами викладеними у позовній заяві та крім того в ній звернуто увагу, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі №2340/5048/18. В зазначених рішеннях суду від 07.03.2019 року та від 25.07.2019 року не розглядалось питання щодо дотримання Закону України «Про звернення громадян» та п. 7 Порядку №553 Управлінням ДАБК під час розгляду звернень ОСОБА_1 від 24.11.2016 року, від 16.01.2017 року, від 23.02. 2017 року.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів того, що Управлінням ДАБК були допущені порушення при розгляді її звернень та що будь-яке рішення стосовно цього відсутнє. Судом не враховано факт оскарження позивачем бездіяльності Управління ДАБК до вищестоящого органу – ДАБІ України, яким визнані порушення Управління ДАБК щодо нездійснення перевірки та не складення Управлінням ДАБК матеріалів щодо виявленого правопорушення ОСОБА_2 при будівництві її будинку.
Судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення покладено недостовірний доказ – Акт проведення службового розслідування від 19.07.2018 року, яким досліджувалися виключно питання розгляду звернень ОСОБА_1 Управлінням ДАБК, та у висновках якого комісія одночасно вказує як про наявність, так і про відсутність порушень Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень позивача, що є взаємовиключними висновками та свідчить про недостовірність даного доказу.
Вказує, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновків, що звернення позивача зі скаргами не лише до Управління ДАБК, а також і до Черкаської міської ради, до міського голови свідчить про реалізацію позивачем передбаченого ЦПК України права на звернення до відповідного органу зі скаргами і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1173 ЦК України.
Також звернуто увагу, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.01.2021 року судом першої інстанції позивачу відмовлено у задоволенні заяви про призначення судової психологічної експертизи. В порушення норм процесуального права суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що немає необхідності в призначенні даної експертизи та не врахував, що висновок судової психологічної експертизи (як додатковий доказ) може мати виключне значення для правильного вирішення справи.
У відзиві на апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради вказувало, що повноваження Управління щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені статтею 41 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положенням про управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 20.09.2016 року №2-929 та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 і не потребують встановлення в судовому порядку.
Вказує, що позивачу були надані повні відповіді у відповідності до закону на її звернення від 24.11.2016 року, 16.01.2017 року та 23.02.2017 року.
Звернуто увагу, що відсутнє судове рішення, яке вступило в законну силу про те, що дії, рішення, бездіяльність Управління, його посадових осіб чи прийнятий нормативно-правовий акт є незаконними. Отже, рішення, яке набрало законної сили, про визнання дій (бездіяльності) Управління протиправними відсутнє.
Крім того, акт службового розслідування від 19.07.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області Безкровною К.В. не заперечувався та не оскаржувався, а отже є чинним. У даному акті встановлено належне виконання ОСОБА_3 службових обов`язків, а саме: відсутність фактів бездіяльності управління ДАБК ЧМР при розгляді звернень ОСОБА_1 та належний розгляд звернення громадян, що регламентується Законом України «Про звернення громадян».
Надані ОСОБА_1 копії довідок від 23.01.2017 року №73, від 17.03.2017 року №256 КУ «ОЦЕМД та МК ЧОР» не підтверджують завдання моральної шкоди Управлінням.
Копія виписки із медичної карти амбулаторного хворого №9-3211 у період з 30.06.2017 року по 14.07.2017 року не пов`язано з періодом розгляду звернень Управлінням, а отже також не може слугувати підтвердженням завдання моральної шкоди ОСОБА_1 .
Згідно наданих копій довідок МСЕК №541806 та №124244 ОСОБА_1 причиною встановлення інвалідності є загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що не підтверджує завдання моральної шкоди.
Зауважує, що немає необхідності в призначенні судової психологічної експертизи, так як обставини, які мають значення для справи можливо встановити в судовому засіданні. При цьому позивач могла самостійно отримати такий висновок, однак цього не зробила.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не підтримала поданого нею клопотання про призначення судової психологічної експертизи, а тому колегією суддів дане питання не вирішувалось.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,  ОСОБА_4 являється власницею 14/25 частин будинку з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 08.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Старовойтовою Л.В.
Згідно свідоцтва про шлюб, Серія НОМЕР_1 дошлюбне прізвище позивачки було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно побудовані споруди, а саме прибудови (літ а, літ а2, літ А4-1) та самочинно влаштовану житлову кімнату 1-8 будинку (літ. А-1), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
19.11.2020 року постановою Черкаського апеляційного суду рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.07.2011 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудовані споруди відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Управління архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради з заявами та скаргами щодо перевірки здійснення самочинного будівництва ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .
24.11.2016 року в інтересах позивача ГО «Депутатський контроль» звернулася до Управління ДАБК щодо проведення перевірки дотримання вимог державних будівельних норм при будівництві будинку по АДРЕСА_2 .
23.12.2016 року позивачу ОСОБА_1 направлено відповідь за № 58 в якій зазначено, що питання визначення правомірності передбачених будівельним паспортом комплексу містобудівних та архітектурних вимог відноситься до повноважень Управління державної архітектурно-будівельної інспекції.
16.01.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до ДАБК України щодо дотримання вимог державних будівних норм при будівництві будинку по АДРЕСА_2 .
14.02.2017 року Управлінням ДАБК надана відповідь позивачу щодо піднятих питань та повторно рекомендовано звернутись до Управління ДАБІ у Черкаській області.
23.02.2017 року до Черкаської міської ради надійшла скарга ОСОБА_1 щодо правомірності проведення реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_2 .
15.03.2017 року виконавчий комітет Черкаської міської ради надав відповідь позивачу № 1275-2 стосовно правомірності будівництва ОСОБА_2 житлового будинку відповідно до будівельного паспорту від 02.07.2013 та повідомлено про те, що 05.12.2016 року зареєстрована декларація про готовність до експлуатації об`єкта.
10.04.2017 року позивач ОСОБА_1 повторно звернулась зі скаргою до Черкаського міського голови щодо проведення належного розгляду звернення здійснення перевірки законності отримання будівельного паспорту ОСОБА_7 
25.05.2017 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради надана відповідь за № 2886-2 щодо здійснення перевірки законності отримання будівельного паспорту ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 41 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2, 4 ст. 26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Згідно ст. 5 ЗУ «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.
Так, ч. 1 ст. 1. ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 вказувала на неналежний порядок розгляду її звернень та на незгоду її з результатом відповідей, тому вважала, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральної шкоди.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Крім того, відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статтею 1173 ЦК України визначено, що  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Так, згідно ст. 1174 ЦК України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акту; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги посилалася на висновок викладений в акті від 23.05.2018 року в якому зазначено, що під час планової перевірки Управління ДАБК були виявлені систематичні порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, не проводилась робота щодо скасування декларативних і дозвільних документів під час перевірок, не фіксуються очевидні порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. 
Колегія суддів, надаючи оцінку вказаному доказу, як підстави для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , доходить висновку про його неналежність з огляду на предмет доказування.
У даному Акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23.05.2018 року, на підставі планової перевірки Управління державного архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради були виявлені системні порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, що вказує про незадовільну роботу вказаного управління під час здійснення управління у сфері містобудівної діяльності та державного архітектурно-будівельного контролю. Тобто даним актом надано оцінку роботи Управління ДАБК Черкаської міської ради в цілому, а не щодо порушень вимог законодавчих норм саме за розглядом звернень заяв ОСОБА_1 .
Вказане також стосується і як доказу, Акту службового розслідування від 08 серпня 2018 року.
Відповідно до акту проведення службового розслідування від 19.07.2018 року на підставі розпорядження міського голови від 24.05.2018 № 300-р «Про проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_3 », комісія прийшла до висновку про належне виконання ОСОБА_3 службових обов`язків, а саме відсутності фактів бездіяльності управління ДАБК Черкаської міської ради при розгляді звернень ОСОБА_1 . Зокрема, предметом перевірки були звернення ОСОБА_1 від 24.11.2016 року, 16.01.2017 року та від 23.02.2017 року.
Як видно із матеріалів справи підставою для зазначених звернень позивача було здійснення будівництва домоволодіння ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 .
Посилаючись на незаконність ОСОБА_2 законності отримання будівельного паспорту, судом першої інстанції встановлено, що позивач зверталась до ОСОБА_2 з позовом про припинення порушень правил добросусідства. Проте, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2020 року в позові позивачу відмовлено. В рішенні суду зазначено, що твердження позивача про порушення при реконструкції будинковолодіння по АДРЕСА_2 вимог ДБН щодо протипожежної відстані між житловими будівлями не знайшло свого підтвердження. Відповідачкою не було вчинено будь-яких протиправних дій щодо зменшення протипожежних розривів чи відхилення від проекту реконструкції. 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 березня 2021 року у справі №712/12338/18, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2020 року залишено без змін.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що звернення ОСОБА_1 були розглянуті, відповіді надані заявнику, порушень при розгляді даних заяв не виявлено.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, ОСОБА_1 не подано до суду належних та допустимих доказів щодо порушення відповідачем її прав під час розгляду її звернень від 24.11.2016 року, 16.01.2017 року та від 23.02.2017 року, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди.
Колегія суддів доходить висновку про безпідставність посилання скаржника на неналежний розгляд відповідачем звернення позивача, а факт того, що відповідачем, у порушення статті 15 Закону України «Про звернення громадян», не було роз`яснено порядок оскарження прийнятого рішення не впливає на висновок про надання відповідачем належної відповіді на звернення. 
З адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідача під час розгляду її звернень, ОСОБА_1 не зверталась.
Отже, понесення особою моральної шкоди повинно бути підтверджене відповідними належними та допустимими доказами, яких позивач суду не надала.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 20 травня 2021 року.

Судді: