ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року		Справа № 140/13704/20 пров. № А/857/805/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року (суддя Каленюк Ж.В., м.Луцьк) у справі за його позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2016 по 23.12.2019 в повному обсязі;
зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20.12.2016 по 23.12.2019 в сумі 138095,24 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 20.12.2016 по 28.02.2018, а в період з 01.03.2018 по 23.12.2019 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2013 №1078 (далі – Постанова №1078, Порядок №1078 відповідно).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2016 по 23.12.2019. Зобов`язанов/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 20.12.2016 по 23.12.2019 (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Порядку №1078. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням суду, в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити резолютивну частину рішення суду шляхом доповнення абзацу третього резолютивної частини рішення суду положеннями щодо врахування базового місяця січня 2008 року та березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на норми матеріального права вказує, що ключовим в даній справі є саме визначення базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме від нього залежить розмір індексації, так як з наступного місяця за базовим здійснюється обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Зазначає, що за період розрахунку з 20.12.2016 по 28.02.2018 необхідно застосувати базовий місяць січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 по 23.12.2019 березень 2019 року та абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, тобто встановлення фіксованої суми.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Щодо клопотання  позивача про витребування від відповідача певного роду відомостей про визначення базових місяців для нарахування індексації та встановлення її розміру, то апеляційним судом на електронну адресу направлявся відповідний лист в якому вказувалось про необхідність  подання до суду затребуваних позивачем відомостей, однак станом на час апеляційного розгляду справи жодних документів від відповідача отримано не було.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін)за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач безпідставно не проводив нарахування індексації грошового забезпечення позивача у період з 20.12.2016 по 28.02.2018, а надалі проводив нарахування індексації без урахування положень пункту 5 Порядку №1078, то останнього необхідно зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію за вказаний період (з урахуванням виплачених сум) відповідно до положень Порядку №1078.
При цьому, суд вважав, що саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, тоді як завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Такі висновки суду першої інстанції по суті спору відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 -польова пошта від 20.12.2016 №271 (по стройовій частині) рядового ОСОБА_1 , призначеного наказом командира частини від 20.12.2016 №207-РС на вакантну посаду старшого водія-радіотелеграфіста взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи (далі – Посада), який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.12.2016 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення (а.с.11).
Військова частина НОМЕР_2 -польова пошта з 30.06.2017 має найменування в/ч НОМЕР_1 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.12.2019 №278 рядовий ОСОБА_1 . Посада, якого було звільнено наказом командира частини від 18.12.2019 №288-РС з військової служби у запас згідно з пунктом 2 підпункту «а» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього ж Закону№2232-ХІІ, з 23.12.2019 виключений із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с.12).
З матеріалів справи вбачається, що позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення: у грудні 2018 року - 71,08 грн (за грудень 2018 року), у лютому 2019 року - 71,07 грн (за січень 2019 року), у квітні 2019 року - 205,55 грн (за лютий-березень 2019 року), у травні 2019 року - 134,47 грн (за квітень 2019 року), у липні 2019 року – 268,94 грн (за травень-червень 2019 року), у серпні 2019 року – грудні 2019 року - по 206,72 грн (всього 1713,63 грн за липень-листопад 2019 року), у січні 2020 року - 160,64 грн (за грудень 2019 року). Ці обставини встановлено з карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2017-2020 роки, довідки в/ч НОМЕР_1 від 06.11.2020 №892 (а.с.13-15, 51, 56).
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 20.12.2016 по 23.12.2019 у повному обсязі звернувся до суду із цим позовом.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).
Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений Постановою №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Пунктом 1 Порядку №1078 передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року №491-ІV.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
На підставі аналізу наведених положень законодавства апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Відповідач не заперечує, що не проводив індексацію грошового забезпечення позивача з 20.12.2016 по 28.02.2018. При цьому, в обґрунтування правомірності своєї поведінки щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення покликався на відсутність можливості у межах наявного фінансового ресурсу виплачувати індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям з січня 2016 року по лютий 2018 року.
Покликання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та не закладення до бюджету коштів для виплати індексації суд вважає безпідставним, оскільки жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17, 19 червня 2019 року у справі № 825/1987/17.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідача про можливість невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з підстав недостатності фінансових ресурсів чи механізму нарахування і невиплати індексації за попередні роки, оскільки такі доводи не виправдовують недотримання відповідачем встановлених державою гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення у зв`язку із подорожчанням споживчих товарів і послуг.
Таким чином, як встановлено вище позивачу-апелянту не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення в період з 20.06.2016 по 28.02.2018. 
На момент виникнення спірних відносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі – Постанова №1294), якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до пункту 13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008, тобто датою, з якою позивач пов`язує прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації за періоди з 20.06.2016 по 28.02.2018.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі – Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме з 01.03.2018.
Як видно з матеріалів справи індексація грошового забезпечення позивачу почала нараховуватись та виплачуватись лише з грудня 2018 року, тобто в період з березня 2018 року по листопад 2018 року така не нараховувалась та не виплачувалась. 
Відтак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по листопад 2018 року, то це свідчить саме про протиправну його бездіяльність у цей період. 
Щодо вимог позивача про нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення за період з 20.12.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 23.12.2019 з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)
З аналізу приписів Закону №1282-XII та Порядку №1078, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.
Підсумовуючи наведене, судом апеляційної інстанції встановлено, що в період з 20.12.2016 по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивача не нарахована та не виплачена, в період з грудня 2018 року по 23.12.2019 (день виключення позивача зі списків особового складу) така нарахована та виплачена, таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позову частково шляхом визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення в період з 20.12.2016 по 23.12.2020 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, з урахуванням уже нарахованих та виплачених сум.
У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (набуло статусу остаточного 10.15.2011) Європейський Суд з прав людини зазначив (цитата наводиться без посилань на інші справи): «… що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів  та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (…). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін,  орган влади зобов`язаний виправдати свої  дії,  навівши обґрунтування своїх рішень (…). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (…)».
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове. 
Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 5 квітня 2021 року.