ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний номер справи: 665/1080/20
Номер провадження 22ц / 819/831/21 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого                Приходько Л.А. (суддя-доповідач)
суддів:                Базіль Л.В.,
       Бездрабко В.О.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Інститут тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2021 року у складі головуючого судді Пилипенко І.О.,

встановив:
29 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства (далі ІТСР «Асканія-Нова») про відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 02 вересня 2019 року він направив на адресу відповідача звернення, яке було отримано відповідачем у той же день, в якому просив надати йому: довідку про заробітну плату та усі інші виплати, які ним було отримано від відповідача за період роботи з 01.06.2012 по 04.04.2019; довідку про те, хто з працівників лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» перебував у відрядженнях і який термін за період часу з 01.01.2013 по 01.01.2019; копії графіків відпусток працівників лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» у 2013, 2015, 2016, 2017 роках; копії календарних планів робіт ІТСР «Асканія-Нова» за період з 2012 по 2018 роки включно; копії матеріалів атестації, яка проводилася стосовно нього у 2014 році; копію посадових обов`язків наукового співробітника в лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» у проміжок часу з 01.01.2013 по 01.01.2019.
Однак, в порушення вимог статті 20 Закону України «Про звернення громадян», у строк встановлений законом, відповіді він не отримав.
08 січня 2020 року він звернувся зі скаргою до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо порушення його прав з боку ІТСР «Асканія -Нова» .
Після подання відповідної скарги, та вжиття заходів уповноваженим Верховної ради України з прав людини щодо надання відповіді на його звернення, відповідачем 30 березня 2020 року надана відповідь на його звернення від 02 вересня 2019 року, із зазначенням, що частину запитуваних документів, а саме копії матеріалів атестації, посадових обов`язків, довідку про заробітну плату та усі отримані виплати за період з 01.06.2012 по 04.04.2019, йому було надано представником Інституту в ході судових засідань, що не відповідає дійсності.
Лише після неодноразового вжиття заходів уповноваженим Верховної ради України з прав людини, з приводу надання відповіді на його звернення, відповідно до перелічених ним питань, 12 червня 2020 року відповідачем було надано решту запитуваних документів.
Уповноважений Верховної ради України з прав людини, встановивши, що відповідачем порушено право ОСОБА_1 на доступ до інформації, склав відносно директора Інституту протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статі 212-3 КУпАП, чим на думку позивача констатував факт неправомірного обмеження його у доступі до публічної інформації.
Позивач вважає, що неправомірними діями посадової особи Інституту порушено його цивільні права та відповідно спричинено моральну шкоду, яка виражається в тому, що неправомірні дії викликали у нього сильні негативні емоції, душевні страждання, змусили його докладати зусиль і витрачати свій час для відновлення його прав.
Оскільки вина відповідача, на думку ОСОБА_1 , є максимальною, умисною, а правопорушення відносно нього триваюче та супроводжувалося цинічним порушенням законів України, що регулюють доступ громадян до інформації, позивачем визначено розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 20 тис. грн., які він просив стягнути з відповідача, а також вирішити питання про стягнення судових витрат.
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства на користь ОСОБА_1 800 гривень за завдану моральну шкоду. В решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення мотивовано тим, що факт заподіяння ОСОБА_1 протиправними діями Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства моральної шкоди у виді моральних страждань, які полягають у відсутності належного та своєчасного реагування відповідачем на його звернення, необхідності неодноразово звертатись до відповідача та суду із заявами, внаслідок чого змінено плин життя позивача, який змушений частину часу витрачати на захист своїх інтересів як перед відповідачем так і перед судом позивачем доведений.
Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути)точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути)адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Враховуючи тяжкість та глибину заподіяння, тривалість моральних страждань та їх характер, а також посилаючись на принцип розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 800 грн. на відшкодування моральної шкоди. 
Відхиляючи розрахунок розміру моральної шкоди, запропонований позивачем, суд зазначив, що вказаний розрахунок є неприйнятним, значно завищеним і таким, що не узгоджується з нормами цивільного законодавства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив змінити рішення суду першої інстанції в частині, що стосується визначення суми моральної шкоди, і стягнути з відповідача на його користь 20 000.00грн в якості відшкодування моральної шкоди. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції не врахував той факт, що окрім невчасного надання відповіді відповідачем були допущені і інші, більш грубі правопорушення, що завдали значно більшої моральної шкоди. Також судом не враховано, що відповідач так і не виконав в повному обсязі його запит на інформацію та не вибачився перед ним за правопорушення, які він вчинив проти нього. Вважає, що для визначення розміру моральної шкоди її необхідно порівняти з мінімальною заробітною платою.
Посилаючись на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 367/3673/15-а, якою на користь фізичної особи - громадянина України було стягнуто з Київської обласної державної адміністрації у зв`язку із ненаданням відповіді на звернення, в рахунок відшкодування моральної шкоди 500грн, що становило 40% від мінімальної заробітної плати, вважає, що відчутним розміром відшкодування моральної шкоди у випадку порушення законів при розгляді звернення є щонайменше сума, яка дорівнює 40% мінімальної заробітної плати. 
Посилаючись на те, що правопорушення відносно нього були умисними та грубими, тому ставка відшкодування моральної шкоди має бути більшою, а саме 80% мінімальної заробітної плати за кожний епізод спричинення моральної шкоди, яких було шість.
У відзиві на апеляційну скаргу Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, відповідно до вимог частини 2 статті 369 ЦПК України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 подано до Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян» на отримання документів: 1) довідки про заробітну плату та усі інші виплати які ОСОБА_1 було отримано від Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства за період роботи з 01.06.2012 по 04.04.2019; 2) довідки про те, хто з працівників лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» перебував у відрядженнях і який термін за період часу з 01.01.2013 по 01.01.2019; 3) затверджених копій графіків відпусток працівників лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» у 2013, 2015, 2016, 2017 роках; 4) затверджених копій календарних планів робіт ІТСР «Асканія-Нова» за період з 2012 по 2018 роки включно; 5) затверджених копії матеріалів атестації, яка проводилася стосовно заявника у 2014 році; 6) затвердженої копії посадових обов`язків наукового співробітника в лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» у проміжок часу з 01.01.2013 по 01.01.2019(а.с.16).
Відповідь на звернення про надання документів від 01 вересня 2019 року Інститутом тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру заявнику не надана. Вказана обставина сторонами визнана.
У зв`язку із чим 08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зі скаргою щодо порушення з боку відповідача його права на звернення.
Листом від 30 березня 2020 року № 05/41 Інститутом надана ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 02 вересня 2020 року із зазначенням, що частина запитуваних документів були передані заявнику юрисконсультом Інституту в процесі судових засідань. 
Цим же листом роз`яснено заявнику неможливість надання йому інформації щодо інших осіб, працівників Інституту, яку він запитував, в силу вимог Закону України «Про захист персональних даних», та неможливість надання копій календарних планів робіт інституту надати у зв`язку з не зазначенням за якою тематикою та спрямуванням необхідно надати інформацію(а.с.19).
Доказів на підтвердження обставин щодо передання представником Інституту позивачу запитуваної ним документів (копій матеріалів атестації, копій посадових обов`язків, довідки про заробітну плату ОСОБА_1 та усі отримані ним виплати за період з 01.06.2012 по 04.04.2019) матеріали справи не місять, а позивач категорично заперечує вказані обставини. 
За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 09 квітня 2020 року Представником Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в південних областях Остапенко О. на адресу керівника Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства направлено лист-вимогу у якому відповідачу надані роз`яснення щодо порядку розгляду звернення ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про доступ до публічної інформації» та висловлена вимога протягом 5 робочих днів з дня отримання даного листа поновити право заявника, надавши йому інформацію на пункти 4 та 6 звернення-запиту від 01 вересня 2019 року відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» та повідомити про вжиті заходи з даного питання Представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в південних областях. Одночасно відповідачу роз`яснено, що у разі ігнорування зазначених вимог будуть вжиті заходи для притягнення особи, відповідальної за розгляд звернень громадян та запитів, до адміністративної відповідальності за статтею 212 -3 КУпАП(а.с. 24-27). 
За наслідками розгляду запиту ОСОБА_1 про надання інформації від 06 травня 2020 року (а.с.82), відповідачем 20 травня 2020 року надано: довідку №6 від 13.05.20 про доходи ОСОБА_1 за період з 01.06.12 по 04.04.2019; затверджені копії матеріалів атестаційної справи ОСОБА_1 від 29.10.2014 (атестаційний лист, список наукових праць за період червень 2012 року - жовтень 2014 року, звіт за період роботи з червня 2012 року по жовтень 2014 року, характеристика); копія наказу №60-К від 03.11.2014 щодо затвердження наукових співробітників на посадах з відповідними змінами у тарифних розрядах. Одночасно заявника проінформовано, що у період з 2012 року по 2018 рік включно, оплата за роботу у вихідні і святкові дні, стосовно нього не здійснювалась (а.с.28).
На виконання вимоги Представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в південних областях відповідач листом від 14 квітня 2020 року №05/17, повідомив ОСОБА_1 про те, що календарні плани наукової установи в силу вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» є інформацією з обмеженим доступом, оскільки є службовою інформацією, та надіслав позивачу затверджену копію посадових обов`язків наукового співробітника лабораторії технології виробництва продукції вівчарства за 2018 рік (а.с.29).
У зв`язку із чим 05 травня 2020 року Представником Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в південних областях направлено лист-вимогу в якому просив надати інформацію щодо виконання інститутом оборонних замовлень або замовлень, що пов`язані з технологією подвійного використання, оскільки саме такі календарні плани можуть бути обмежені у доступі, а у разі, якщо інформація такого характеру не міститься у календарних планах, просив поновити право заявника, надавши йому інформацію на пункт 4 звернення-запиту від 01 вересня 2019 року. Відповідач повторно попереджений про відповідальність у разі ігнорування зазначених вимог(а.с.30-31). 
У зв`язку з отриманням відповіді від Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства від 15 травня 2020 року про недоцільність надання запитуваної інформації, 20 травня 2020 року Представником Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в південних областях направлено на адресу відповідача лист-вимогу в якому повторно просив надати інформацію щодо виконання інститутом оборонних замовлень або замовлень, що пов`язані з технологією подвійного використання, або, у разі відсутності такої інформації у календарних планах, поновити право заявника на отримання запитуваної інформації(а.с.32-33). 
Листом від 28 травня 2020 року №05/64 Інститут тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства від 15 травня 2020 року обґрунтував обмеження доступу до запитуваної позивачем інформації (календарних планів), спираючись на пункт 3.1. наказу Міністерства освіти та науки України №319 від 18 березня 2015 року та Закон України «Про науково-технічну інформацію».
26 червня 2020 року Представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в південних областях відносно ОСОБА_2 , директора Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства складено протокол про адміністративне правопорушення передбаченого частиною 2 статті 212-3 КУпАП.
Постановою Чаплинського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за статтею 212-3 КУпАП у зв`язку із закінченням строків передбачених статтею 38 КУпАП.
Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 , виконуючи обов`язки директора Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства, в порушення вимог статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», протягом тривалого часу обмежив доступ ОСОБА_1 до запитуваної ним інформації. В діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 212-3 КУпАП, а саме необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, не своєчасне надання інформації та неправомірна відмова у надані інформації.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, пов`язував заподіяння йому моральної шкоди з порушенням відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», а саме не наданням відповіді у строки визначені статтею 20 цього Закону, не дотриманням вимог статті 5 цього Закону щодо роз`яснення перешкод у наданні запитуваної інформації, а також наданням, в порушення вимог статті 19 Закону відповіді від 30 березня 2020 року, в якій містилась неправдива інформація; порушенням відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме з тривалим ненаданням копії посадових обов`язків, наданням неправдивих відомостей про те, що календарні плани є документами з обмеженим доступом, чим неправомірно обмежував його у доступі до запитуваної інформації, не наданням запитуваної інформацію у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи 02 вересня 2019 року, ОСОБА_1 , із посиланням на Закон України «Про звернення громадян», звернувся до відповідача зі зверненням, в якому, зокрема, просив надати: довідку про заробітну плату та усі інші виплати які заявником було отримано від Інституту; копії матеріалів атестації, яка проводилася стосовно нього у 2014 році; копії календарних планів робіт ІТСР «Асканія-Нова» за період з 2012 по 2018 роки включно; копії посадових обов`язків наукового співробітника в лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова» у проміжок часу з 01.01.2013 по 01.01.2019 роки.
Враховуючи, що вказане звернення містить прохання про надання відомостей про конфіденційну інформацію (довідки про заробітну плату заявника та копій матеріалів атестації заявника) в цій частині звернення регулюються вимогами ст.11, 21 Закону України «Про інформацію» та ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних».
Це ж звернення в частині надання календарних планів робіт ІТСР «Асканія-Нова» та посадових обов`язків наукового співробітника в лабораторії технології виробництва та переробки продукції вівчарства ІТСР «Асканія-Нова», є запитом на отримання публічної інформації, та регулюється в даній частині Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Тобто отримавши відповідне звернення, яке одночасно містить запит на отримання публічної інформації, що регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації», а також містить ознаки звернення, що регулюється Законом України «Про звернення громадян», розпорядник інформації має розглянути подане звернення яке регулюється відповідним Законом та надати відповідь у встановлений таким Законом строк.
Відповідно до частини третьої статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.
Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Закон України «Про звернення громадян» забезпечує громадянам України можливості , зокрема, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до абзацу першого статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до вимог статей 5, 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлене без дотримання вимог визначених законом, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Частиною першою статті 15 вказаного закону на органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), покладений обов`язок об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Частиною 1 статті 18 цього ж Закону громадянину, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, надано право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України «Про інформацію».
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Згідно з положеннями абзацу другого частини другої статті 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Частиною першої статті 31 Закону України «Про інформацію» визначено, що у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно частин першої та другої статті 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
За загальним правилом, відповідно до частини першої статті 21 Закону інформація на запит надається безкоштовно.
Проте частиною другої цієї ж статті визначено, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право, відповідно до частини другої статті 24 Закону, на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.
Відповідно до положень статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зважаючи на наведені норми права та обставини справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що запит на інформацію, який за своїм змістом поєднує предмет регулювання як Закону України «Про звернення громадян» так і Закону України «Про доступ до публічної інформації» , такий запит (звернення) має розглядатися у відповідних частинах у строк та порядок, передбачені відповідними законами. При цьому розпорядник у п`ятиденний строк повинен відповісти по суті запиту, а також повідомити запитувача, що решта питань розглядатимуться як звернення згідно із Законом «Про звернення громадян».
Тобто, як вбачається з викладеного, отримавши звернення громадянина, яке не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян», орган державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані повідомити запитувача про неможливість /невідповідність поданого звернення в межах строків встановлених законом та розглянути подані питання відповідно до Закону, яким регулюються питання надання відповіді на кожне питання поданого звернення.
Оскільки відповідачем, у строки визначені як Законом України «Про доступ до публічної інформації» (п`ять робочих днів з дня отримання запиту), так і Законом України «Про звернення громадян» (не більше одного місяця від дня їх надходження) звернення (запит) ОСОБА_1 відповідачем не розглянуто, причини щодо наявності будь-яких перешкод у наданні запитуваної інформації заявнику не повідомлені, запитувані документи та публічна інформація була надана лише після втручання Представника Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у південних областях, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо ненадання позивачу відповіді на його звернення від 02 вересня 2019 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що протиправною бездіяльністю Інституту тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» - Національного наукового селекційно-генетичного центру із вівчарства, а саме невиправданим порушенням строку розгляду звернення ОСОБА_1 , останньому завдано моральної шкоди, а саме моральних страждань, які полягають у відсутності належного та своєчасного реагування відповідачем на його звернення, необхідності неодноразово звертатись до відповідача та суду із заявами, внаслідок чого змінено плин життя позивача, який змушений частину часу витрачати на захист своїх інтересів.
Враховуючи, що допущені відповідачем при розгляді звернення (запиту) від 02 вересня 2019 року на які посилався ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, у своїй сукупності, призвели до невиправданого порушення строку розгляду звернення (запиту), доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом всіх правопорушень допущених відповідачем, висновків суду не спростовують.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач вказував, що внаслідок протиправних діянь відповідача він змушений був докладати додаткові зусилля та витрачати свій час на відновлення своїх прав на отримання запитуваної інформації (неодноразово звертатися до відповідача, до Уповноваженого з прав людини, до суду) та суду). Також дії відповідача принижують позивача та призводять до моральних страждань. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розумний і справедливий розмір моральної шкоди, враховуючи характер правопорушення становить 800. 00 грн. 
Так, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути)точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. 
При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції враховано тяжкість та глибину моральних страждань їх тривалість моральних страждань та характер, а також принцип розумності, виваженості та справедливості.
І доводи апеляційної скарги вказані висновки суду першої інстанції не спростовують.
Наведений в апеляційній скарзі розрахунок грошової компенсації моральної шкоди, зроблений позивачем виходячи з визначеного у іншій справі, розглянутої в порядку адміністративного судочинства, розміру грошового відшкодування моральної шкоди у відсотковому відношенні до мінімальної заробітної плати, не може бути прийнятий судом для визначення розміру грошової компенсації моральної шкоду у даній справі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                   Л.А. Приходько 

Судді:                                                  Л.В. Базіль

                                                                               В.О. Бездрабко