КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 756/6741/20                                               Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.
провадження № 22-ц/824/5800/2021                                      Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
21 квітня 2021 року                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Музичко С.Г., Болотова Є.В.,
при секретарі Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 09 грудня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
 
в с т а н о в и в :
 
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі від 17.11.2015 року. Від вказаного шлюбу мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказувала, що дитина проживає разом з нею, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, але в добровільному порядку надання коштів не здійснює, тому вона    бажає стягувати аліменти у встановленому законом порядку.
За таких обставин, ОСОБА_2 просила стягувати з відповідача на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від 09.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 09 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Савенко Г.В. аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення від 09.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину за 1 місяць.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про часткове скасування рішення суду першої інстанції та стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи стягнення від 09 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення залишити без змін.
Скаргу обґрунтовував тим, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати саме матеріальний стан платника аліментів, а не середній заробіток по регіону, проте суд проігнорував ст.182 СК України.
Також вказує, що у нього немає рухомого і нерухомого майна.
Зазначає, що розуміє, що повинен сплачувати аліменти не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але сума в розмірі 3 000 грн. для нього є не підйомною, оскільки складає більше половини його заробітної плати, проте готовий сплачувати 1 500 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить залишити рішення Оболонського районного суду м.Києва від 09 грудня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Посилаючись на ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.180, 181 СК України зазначає, що підтримання належного здоров`я та забезпечення гармонійного розвитку доньки потребує значних витрат, які значно перевищують встановлений державою прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і є підстави стверджувати, що посилання відповідача про отримання мінімальної заробітної плати в ПП «Авалонінвест» не звільняє його від обов`язку нести витрати на таке утримання.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Стягуючи з ОСОБА_1 на користь Савенко Г.В. аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від 09.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, судом враховано встановлений та гарантований прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, прожитковий мінімум на одну дорослу особу в розрахунку на місяць, а також дійсний розмір реальних заробітних плат у м. Києві, мешканцем якого є ОСОБА_1 та його кваліфікацію.
Також, суд зазначав, що посилання відповідача про отримання мінімальної заробітної платні в ПП «Авалонінвест» не спростовує його можливість сплачувати аліменти на утримання доньки щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі від 17.11.2015 року, від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.01.2017 року, яка проживає разом з позивачкою (а.с.5, 6).
Встановлено, що відповідач ухиляється від належного утримання дитини.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що аліменти можуть бути визначені у дещо меншому розмірі, а саме у розмірі 3 000 грн.
Крім того, суд зазначав, що як вбачається зі змісту ст.195 СК України середня заробітна плата працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості є складовими для визначення розміру заборгованості по аліментах.
За загальнодоступними відомостями мережі Інтернет, що ґрунтуються на статистичних відомостях Міністерства фінансів України, середня заробітна плата по місту Києву станом на червень 2020 року складала - 16 393 грн., а станом на жовтень 2020 року складає 17 494 грн.
Таким чином, визначаючи розмір щомісячних аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судом вірно враховано, встановлений та гарантований прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, прожитковий мінімум на одну дорослу особу в розрахунку на місяць, а також дійсний розмір реальних заробітних плат у м. Києві, мешканцем якого є ОСОБА_1 та його кваліфікацію.
Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  посилання відповідача щодо отримання мінімальної заробітної платні в ПП «Авалонінвест» не спростовують його можливість сплачувати аліменти на утримання доньки щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн.
При тому, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що він працює у Приватному підприємстві «Авалонінвест» на посаді майстра дільниці, його заробітна плата складає 6000 грн. та з цієї заробітної плати з нього відраховується податок з доходів фізичних осіб, а тому на руки він отримує біля 4920 грн. і інших доходів у нього немає, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, він звільнився із зазначеного Приватного підприємства.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов  до правильного висновку щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від 09 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 09 грудня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий:  

Судді: