Справа №581/709/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Бутенко Д. В.	
Номер провадження 33/816/61/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 квітня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Сітало Я. В., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 581/709/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 24.11.2020, якою на 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката Заєць В. П.,, 

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення, оскільки т/з керував не він, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 , письмові пояснення свідків є неналежними доказами, при цьому суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, судове засідання 24.11.2020 відбулося без його участі.
Постановою судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 24.11.2020 на ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 02.09.2020 о 22:55 ОСОБА_3 в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області по вул. Лебединській, 1 керував автомобілем марки «RENAULT TRAFIC» д. н. з. НОМЕР_1 , що належить ТОВ АК «Форвард», з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння рук, почервоніння обличчя), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому порядку у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Зайця В. П., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 236292 від 02.09.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно яких 02.09.2020 у їх присутності ОСОБА_3 відмовився у встановленому законом порядку пройти огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки т/з та в медичному закладі;
- показаннями в суді першої інстанції свідка (працівника поліції) ОСОБА_8 , згідно яких 02.09.2020 в с. Синівка був виявлений рух автомобіля «RENAULT» з несправною фарою ближнього світла. Зупинивши цей т/з проблисковими маячками, він підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_3 та який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (млява мова, запах алкоголю з порожнини рота). Надалі ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків. Пояснення від свідків відбиралися ним особисто та викладалися на заздалегідь надрукованому бланку Національної поліції, їх пояснення були зачитані, потім вони їх підписали;
- відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників поліції, згідно яких за кермом автомобіля «RENAULT TRAFIC» д. н. з. НОМЕР_1 перебував ОСОБА_3 , який, не заперечуючи факту керування т/з, на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу, так і в найближчому медичному закладі відмовився присутності двох свідків.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Викладення частини тексту пояснень поліцейським на роздрукованому бланку, за відсутності будь-яких даних, що ставлять під сумнів їх зміст, не може бути підставою для визнання цих доказів неналежними чи недопустимими, так як свідки власноруч завірили правильність наданих ними пояснень, а факт проведення огляду у присутності цих свідків об`єктивно підтверджується наведеними вище доказами, які не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо їх достовірності. При цьому суперечності між письмовими поясненнями свідків щодо відмови ОСОБА_3 від підпису матеріалів та протоколом, у якому він виклав свої пояснення та підписав цей документ, жодним чином не впливають на доведеність його вини, так як свідки залучаються насамперед для проведення працівником поліції огляду на стан сп`яніння, у ході якого водій або проходить огляд у встановленому законом порядку, або відмовляється від цього. Саме така відмова ОСОБА_3 і зафіксована свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що не заперечувала сторона захисту, як не заперечувала і про присутність двох свідків на місці події. 
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що він не керував т/з, то вони не заслуговують на увагу, оскільки із досліджених суддею суду першої інстанції відеозаписів вбачається, що за кермом «RENAULT TRAFIC» д. н. з. НОМЕР_1 перебував саме він, що підтвердив свідок ОСОБА_8 , зокрема пояснивши, що зазначений т/з рухався із порушенням ПДР, і водієм був ОСОБА_3 . Вартою уваги є також та обставина, що протягом тривалого часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_3 жодним чином не заперечував факту керування ним автомобілем та спілкувався з поліцейськими безпосередньо як водій, намагаючись уникнути процедури огляду на стан сп`яніння.
Вказані обставини у сукупності дозволяють зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин т/з керував ОСОБА_3 , так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів. При цьому суддя суду першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_5 відносно того, що т/з керував він, оскільки ці пояснення повністю спростовуються наведеними вище доказами.
Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 через розгляд справи у його відсутність, так як у судовому засіданні 30.09.2020 він був присутній. Наступні судові засідання 07.10.2020 та 04.11.2020 не відбулися через клопотання захисника. 09.11.2020 ОСОБА_3 та його захисник приймали участь в розгляді справи, під час якого вирішувалося клопотання захисту про виклик свідків, а 17.11.2020 були допитані свідки і в ході цього судового засідання приймав участь захисник.
Апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 , оскільки останній приймав особисту участь в судових засіданнях 30.09.2020 і 09.11.2020, у ході яких у повному обсязі надав свої пояснення з приводу вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин та висловив позицію захисту, заперечивши свою винуватість, у часі обмежений не був. При цьому були досліджені всі письмові докази у справі. Факт проведення судового засідання 24.11.2020 у відсутність ОСОБА_3 сам по собі не може свідчити про порушення його права на захист, так як протягом двох судових засідань він мав цілком достатньо часу та можливостей в повній мірі реалізувати надані йому права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо). При цьому 24.11.2020 представництво ОСОБА_3 та його захист здійснював професійний адвокат, якому останній доручив надання правової допомоги, уклавши з цією метою відповідну угоду, що у свою чергу узгоджується з позицією ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). 
Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_9   вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського.
Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суддя суду першої інстанції не викликав свідків не заслуговують на увагу.
При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Постанову судді Липоводолинського районного суду Сумської області від 24.11.2020 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов