справа № 761/4147/15-ц                                    головуючий у суді І інстанції Саадулаєв А.І.
провадження № 22-ц/824/3075/2021                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
02 червня 2021 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД» про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, - 
 
В С Т А Н О В И В:
            
У лютому 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсними з моменту укладення попередній договір від 03 квітня 2007 року, укладений між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід Банк», договір оренди від 18 лютого 2009 року, укладений між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід Банк»; застосувати наслідки визнання договору оренди недійсним і стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 18 458 420 грн. 18 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 квітня 2007 року між ТОВ «РЕД», яке діяло на підставі договору комісії від 14 вересня 2006 року, укладеного із ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування», та ВАТ «Родовід Банк» був укладений попередній договір, за яким сторони зобов`язалися укласти договір оренди приміщень площею 5225,8 кв.м. з влаштуванням паркінгу в будинку АДРЕСА_1 протягом одного року після введення в експлуатацію та проведення ремонтно-оздоблювальних робіт. 19 грудня 2008 року ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування» продав вищевказану будівлю ОСОБА_2 18 лютого 2009 року між ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування», яке діяло від імені власника за договором комісії, та ВАТ «Родовід Банк» укладено договір оренди вищевказаного приміщення. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення підписів від імені сторін відповідними відбитками печаток. На підставі договору дарування від 21 травня 2009 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1 ) за зазначеною адресою. Додатковою угодою № 4 від 09 березня 2010 року замінено орендодавця в договорі оренди на ОСОБА_1 , до якої перейшли усі права та обов`язки орендаря по договору оренди від 18 лютого 2009 року. 
Позивач вважає, що договір оренди від 18 лютого 2009 року укладений без дотримання вимог закону, а саме укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлювалися, є фіктивним. Актом Головного контрольно-ревізійного управління України встановлено, що проводяться ремонтні роботи та приміщення не використовується за цільовим призначенням. Працівники банку у приміщення будинку не переїхали і орендованим приміщенням фактично не користувалися, а об`єкт оренди фактично не було передано орендарю і приміщення не використовувалося за цільовим призначенням. Отже, правові наслідки, обумовлені договором оренди, не наступили. Під час проведення судово-технічних експертиз в рамках кримінальної справи № 1-1710/11 (№ 594) встановлено невідповідність дат укладення оспорюваних договорів датам їх підпису та проставленим на них печаток. Має місце виконання підписів поверх проставлених печаток та підробка підписів. Висновки експертиз підтверджують, що оспорювані договори та додаткові угоди до них, а також акт приймання-передачі по договору від 18 лютого 2009 року насправді укладено сторонами значно пізніше ніж вони датуються, тобто, «заднім числом». На думку позивача, про недійсність оспорюваних угод свідчить також зазначення в інших договорах за участі ОСОБА_1 (договорі дарування від 21 травня 2009 року, іпотечному договорі від 01 вересня 2009 року) про відсутність оренди вищевказаного будинку на час укладення цих договорів, а також заборона договором іпотеки від 01 вересня 2009 року без згоди іпотекодержателя передавати будинок в оренду. Позивач вважає, що об`єкт оренди не передавався орендарю, оспорювані договори були укладені без мети створення правових наслідків, обумовлених в цих договорах, а виключно з метою прикриття виведення грошових коштів на користь ОСОБА_1 . Перерахування позивачем коштів не слід розцінювати як виконання позивачем договору оренди від 18 лютого 2009 року, оскільки обидві сторони діяли без намірів створення правових наслідків. Кошти на загальну суму 18 458 420 грн. 18 коп. було перераховано позивачем на користь ОСОБА_1 під приводом оренди «про людське око». Насправді вони перераховувалися без наміру сплати їх за оренду об`єкту оренди, а безпідставно.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про судовий розгляд, а тому була позбавлена права на захист своїх цивільних прав та інтересів у суді під час вирішення даної справи, не мала можливості подати заперечення щодо позовних вимог. Справа була розглянута неповажним складом суду. Суд не звернув увагу на обставини, встановлені у рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2011 року у справі № 2-5480/11, у рішенні Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2011 року у справі № 22-2690/6301/2011, в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2011 року у справі № 6-19163св11, у рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 04 лютого 2011 року у справі  № 2-10982/11, в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 27 вересня 2012 року у справі № 22-14211/12. У ОСОБА_1 наявні беззаперечні докази перебування позивача в орендованих приміщеннях, які вона не мала змоги надати суду, оскільки не була повідомлена про дату судового засідання. Суд послався на висновки експертиз у кримінальному провадженні, які жодним чином не стосуються відповідача ОСОБА_1 . При цьому, матеріали справи не містять оригіналів висновків чи належним чином завірених їх копій, так само як і вироку суду у кримінальній справі. Долучені до матеріалів справи ксерокопії висновків експертиз не засвідчені належним чином та викликають сумніви у їх існуванні та достовірності даних, викладених в них. Факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та відповідачем. Акт Головного контрольно-ревізійного управління України від 27 квітня 2010 року доводить ту обставину, що приміщення по АДРЕСА_1 перебувало у повному володінні позивача, саме тому і працівники КРУ мали безперешкодний доступ до нього. Фактично умови договору оренди були виконані відповідачем, а позивач після прийняття приміщення в оренду використовував його на свій розсуд і ніс всі ризики, пов`язані з використанням приміщення. Стягуючи з ОСОБА_1 18 458 420 грн. 12 коп., суд не врахував, що з цієї суми банком було утримано та сплачено податок з доходу фізичних осіб – ОСОБА_1 від надання нерухомості в оренду у сумі 3 281 092 грн. 97 коп. Отже, відповідач отримувала від позивача значно меншу суму. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що відповідно до попереднього договору від 03 квітня 2007 року, який був укладений між ТОВ «РЕД», яке діяло на підставі договору комісії від 14 вересня 2006 року, укладеного із ЗАТ «ЄБРФ», та ВАТ «Родовід Банк», сторони зобов`язалися укласти договір оренди приміщень, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 , протягом одного року після їх введення в експлуатацію та проведення оздоблюваних робіт «під ключ» (а.с.74, Т.1).
Згідно з пунктом 4 попереднього договору сторони погодили, що основними умовами основного договору оренди є: цільове використання – для здійснення статутної діяльності орендаря, орендні платежі будуть сплачуватись щомісячно в розмірі 610 грн. за 1 кв.м. з урахуванням індексації, площа об`єкта не менше 5 тис. кв.м., порядок амортизаційних відрахувань, ціна об`єкта – визначається незалежним експертом на момент укладення основного договору (а.с.74-75, Т.1).
Відповідно до договору купівлі-продажу адміністративного будинку з влаштуванням паркінгу від 19 грудня 2008 року, який був укладений між ЗАТ «ЄБРФ» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), ЗАТ «ЄБРФ» відчужило ОСОБА_2 адміністративний будинок з влаштуванням паркінгу, позначений під літерою «А», загальною площею 6 124,40 кв.м., що розташований в будинку АДРЕСА_1 (том 1, а.с.115).
Відповідно до договору комісії від 26 грудня 2008 року між ТОВ «РЕД» (комісіонер), ЗАТ «ЄБРФ» (старий комітент) та ОСОБА_2 (комітент) у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу від 19 грудня 2008 року між старим комітентом та комітентом комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату від свого імені за рахунок комітента здійснити дії щодо укладання договору оренди приміщення, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (а.с.100-104, Т.1).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору оренди від 18 лютого 2009 року, укладеного між ТОВ «РЕД» (орендодавець) та ВАТ «Родовід Банк» (орендар) на виконання попереднього договору від 03 квітня 2007 року, орендодавець зобов`язався передати орендареві, а орендар прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 ), площею 5 225,8 кв.м. (а.с.81, Т.1).
Відповідно до договору дарування від 21 травня 2009 року ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 адміністративний будинок з влаштуванням паркінгу, позначений на плані літерою «А», загальною площею 6124,40 кв. м, що розташований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.105-106, Т.1).
Відповідно до договору комісії від 21 травня 2009 року, укладеного між ТОВ «РЕД» (комісіонер), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (комітент), комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату від свого імені та за рахунок комітента здійснити дії з належного оформлення прав комітента у відносинах з орендарем ВАТ «Родовід Банк» щодо споруди, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі з оплати орендних платежів.
Відповідно до додаткової угоди № 3 від 03 вересня 2009 року, укладеної між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід банк» до договору оренди від 18 лютого 2009 року, сторони визначили, що на виконання пункту 5.7 розділу 5 договору сплата авансом орендної плати за перший і останній місяці користування об`єктом здійснюється орендарем у строк не пізніше 15 вересня 2009 року безпосередньо власнику орендних приміщень ОСОБА_1 (а.с.95, Т.1).
Відповідно до додаткової угоди № 4 від 09 березня 2010 року до договору оренди від 18 лютого 2009 року, укладеної між ПАТ «Родовід банк», ТОВ «РЕД» та ОСОБА_1 сторони дійшли згоди про заміну сторони у договорі оренди від 18 лютого 2009 року, у зв`язку з чим усі права і обов`язки орендодавця за договором оренди від 18 лютого 2009 року переходять від ТОВ «РЕД» до ОСОБА_1 (а.с.97, Т.1).
Відповідно до зведеного меморіального ордера за період з 04 вересня 2009 року по 04 березня 2010 року на користь власника орендованих приміщень ОСОБА_1 перераховано кошти за оренду приміщень в сумі 18 458 420 грн. 12 коп. (а.с.99, Т.1).
Актом Головного контрольно-ревізійного управління України від 27 квітня 2010 року № 05-21/59 встановлено, що станом на 23 квітня 2010 року в орендованому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 проводяться ремонтні роботи та приміщення не використовується за цільовим призначенням (а.с.120-130, Т.1).
23 квітня 2010 року працівниками ревізійної групи складено Акт огляду приміщення, орендованого ПАТ «Родовід Банк», яким зафіксовано, що на 8-9 поверхах приміщень, що є об`єктом оренди, проводилися ремонтні роботи, це підтверджує пояснення представника позивача, що працівники банку у приміщення будівлі не переїхали і орендованим приміщенням не користувалися, а об`єкт оренди фактично не було передано орендарю, тобто, приміщення не використовувалось за цільовим призначенням, визначеним п. 2.1 договору оренди, в якості офісу позивача для розміщення його працівників та здійснення статутної діяльності (а.с.131, Т.1).
Висновками судово-технічних експертиз у кримінальній справі № 1-1710/11 (№ 594) встановлено наступне:
- висновком № 5648/10-11 від 30 липня 2010 року, що у 2-х примірниках попереднього договору від 03 квітня 2007 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк», у 2-х примірниках додаткових угод № 1 від 22 грудня 2008 року та № 2 від 16 лютого 2009 року до цього договору; договорі оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк», у додатку № 1 до нього, додаткових угодах № 1 від 18 лютого 2009 року та № 2 від 25 лютого 2009 року до договору оренди, акті від 25 лютого 2009 року приймання - передачі до договору оренди; договорі від 26 грудня 2008 року між ТОВ «РЕД», ЗАТ «ЄБРФ» та ОСОБА_2 ; договорі від 25 травня 2009 року між ТОВ «РЕД» і ОСОБА_2 – відтиски печатки ТОВ «РЕД» внесені не в той час, якими вони відповідно датовані, а пізніше – після липня 2009 року;
- висновком № 6357/10-11 від 17 серпня 2010 року, що у 2-х примірниках попереднього договору від 03 квітня 2007 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк» підписи від імені ОСОБА_3 виконані поверх відтисків печатки від імені ТОВ «РЕД». У 2-х примірниках додаткової угоди № 2 від 16 лютого 2009 року до попереднього договору від 03 квітня 2007 року, додаткових угод № 1 від 18 лютого 2009 року та № 2 від 25 лютого 2009 року до договору оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід Банк», акті від 25 лютого 2009 року приймання - передачі до договору оренди – підписи від імені ОСОБА_4 виконані відповідно поверх відтисків печатки від імені ТОВ «РЕД»;
- висновком № 6511/10-11 від 31 серпня 2010 року, що у 2-х примірниках попереднього договору від 03 квітня 2007 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк», у 2-х примірниках додаткових угод № 1 від 22 грудня 2008 року та № 2 від 16 лютого 2009 року до попереднього договору; договорі оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк» та у додатку № 1 від 18 лютого 2009 року до нього; додаткових угодах № 1 від 18 лютого 2009 року та № 2 від 25 лютого 2009 року до договору оренди; акті від 25 лютого 2009 року приймання-передачі до договору оренди - відтиски печатки ВАТ «Родовід Банк» нанесені не в той час, яким датовані документи, а пізніше - в травні 2009 року;
- висновком № 6420/10-11 від 17 серпня 2010 року, що у 2-х примірниках додаткової угоди № 2 від 16 лютого 2009 року до попереднього договору від 03 квітня 2007 року між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід Банк», договорі оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк» та додатку № 1 до нього, додаткових угодах № 1 від 18 лютого 2009 року та № 2 від 25 лютого 2009 року до договору оренди, акті від 25 лютого 2009 року приймання-передачі до договору оренди – підписи примірників додаткової угоди № 1 від 22 грудня 2008 року до попереднього договору, на останніх аркушах додаткової угоди № 2 від 16 лютого 2009 року до попереднього договору, договору оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк» та додатку № 1 до нього, додаткових угод № 1 від 18 лютого 2009 року та № 2 від 25 лютого 2009 року до договору оренди, акту від 25 лютого 2009 року приймання-передачі до договору оренди, а також на зворотному боці останніх аркушів попереднього договору від 03 квітня 2007 року між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід Банк», додаткової угоди № 1 від 22 грудня 2008 року до попереднього договору, договору оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» і ВАТ «Родовід Банк», додаткових угод № 1 від 18 лютого 2009 року та № 2 від 25 лютого 2009 року до договору оренди – підписи від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виконані відповідно поверх відтисків печатки від імені ВАТ «Родовід Банк»;
- висновком № 6470/10 від 19 серпня 2010 року, що у договорі комісії від 14 вересня 2006 року між ТОВ «РЕД» та ЗАТ «ЄБРФ» відтиск печатки ТОВ «РЕД» нанесений не 14 вересня 2006 року, яким часом датований документ, а пізніше – після червня 2009 року;
- висновком № 6905/10-11 від 21 вересня 2010 року, що у договорі комісії від 14 вересня 2006 року між ТОВ «РЕД» та ЗАТ «ЄБРФ» відтиск печатки ЗАТ «ЄБРФ» нанесений не в той час, яким він датований, а пізніше – в березні 2009 року. Підпис від імені голови правління ЗАТ «ЄБРФ» Солода В.В. виконаний поверх відтиску печатки від імені ЗАТ «ЄБРФ» і друкованого тексту «ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування»… Голова правління Солод В.В.», а текст «ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування» ... Голова правління Солод В.В.» вдрукований поверх відтиску печатки від імені ЗАТ «ЄБРФ»;
- висновками № 6904/10-11 від 03 вересня 2010 року та № 9143/10-11/9278/10-11 від 07 жовтня 2010 року, що у договорі комісії від 26 грудня 2008 р. між ЗАТ «ЄБРФ» та ТОВ «РЕД» відтиск печатки останнього нанесений не в той час, яким він датований, а пізніше – після липня 2009 року;
- висновком № 9098/10-11 від 15 жовтня 2010 року, що підписи від імені голови правління ЗАТ «ЄБРФ» ОСОБА_8 на четвертому аркуші в графі «Голова правління» та у правій нижній частині 1-3 аркушів договору комісії від 14 вересня 2006 року між ТОВ «РЕД» та ЗАТ «ЄБРФ» виконано не ОСОБА_8 , а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_8 .
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у справі № 758/3745/17 ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, затверджено угоду про визнання винуватості від 07 березня 2017 року.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що укладення попереднього договору від 03 квітня 2007 року та договору оренди від 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» та ВАТ «Родовід Банк» свідчать про наявність направлених дій сторін на укладення фіктивного правочину, оскільки об`єкт оренди фактично не було передано орендарю. Правовідносини щодо оренди будівлі за адресою: м. Київ, провул. Рильський 4, обумовлені договором оренди та додатками до нього фактично не існували, попередній договір, договір оренди, додаткові угоди до них, а також акт приймання-передачі до договору оренди від 25 лютого 2009 року були оформлені сторонами значно пізніше ніж вони датуються, а, отже, без наміру створення правовідносин оренди будівлі. Договір комісії від 14 вересня 2006 року, укладений між ТОВ «РЕД» та ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування», зі сторони ЗАТ «Європейський банк раціонального фінансування» підписано не головою правління Солодом В.В., а іншою особою. Вказані фіктивні правочини укладені умисно з метою введення в оману позивача щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, що й призвело до отримання коштів на загальну суму 18 458 420 грн. 12 коп.  
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі ст. 759 ЦК України та ст. 283 ГК України за договором оренди (найму) орендодавець передає або зобов`язується передати орендареві майно в користування за плату і на певний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2009 року між ТОВ «РЕД» та ПАТ «Родовід Банк» укладено договір оренди, предметом якого є нежитлові приміщення в адміністративному будинку з влаштуванням паркінгу, що узгоджені сторонами у додатку № 1, площею 5 225,8 кв.м.  адреса – АДРЕСА_1 .
Заявляючи про недійсність даного правочину, ПАТ «Родовід Банк» вказує на те, що висновками судово-технічних експертиз, які були проведені в рамках кримінального провадження, встановлено, що відтиски печатки ТОВ «РЕД» у договорі оренди від 18 лютого 2009 року зроблені не в той час, яким він відповідно датований, а пізніше – після липня 2009 року, відтиски печатки ПАТ «Родовід Банк» - у травні 2009 року, а підписи виконані відповідно поверх відтисків печатки.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що враховує висновки касаційного суду, викладені в ухвалі суду від 21 січня 2015 року. Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, які були здійснені на виконання вказівок касаційного суду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своїй ухвалі від 21 січня 2015 року вказав на те, що суди не дали належну правову оцінку висновкам судово-технічної експертизи документів у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_9 , договору дарування від 21 травня 2009 року та іпотечному договору від 01 вересня 2009 року.
Виконуючи вказівки суду касаційної інстанції та перевіривши в межах доводів апеляційної скарги висновки суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що судом у відповідності до вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дана невірна оцінка висновкам експертиз, на які посилався позивач.  
Дійсно, у матеріалах справи містяться висновки експертиз, в яких зазначено, що відтиски печаток ВАТ «Родовід Банк» та ТОВ «РЕД» нанесені не в той час, яким датований договір оренди та акт приймання-передачі до договору оренди, а підписи від імені ВАТ «Родовід Банк» та від імені ТОВ «Ред» виконані відповідно поверх відтисків печатки. 
Разом з тим, вказані обставини не мають правового значення з точки зору фіктивності оспорюваних правочинів та не свідчать про їх недійсність з зазначених підстав.
Так, у пункті 10.1 договору оренди від 18 лютого 2009 року зазначено, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення підписів від імені сторін відповідними відбитками печаток. 
Згідно з пунктом 8 попереднього договору від 03 квітня 2007 року попередній договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.
Отже, у разі встановлення, в тому числі, і висновком експертизи від 30 липня 2010 року, що проставлення печатки та підпису на договорі оренди від імені ТОВ «РЕД» мало місце після липня 2009 року, договір вважається укладеним з цього часу.  Договір оренди підписаний уповноваженими особами ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «РЕД», які мали необхідний обсяг повноважень, що сторонами не заперечується.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що момент підписання оспорюваних договорів, за умови, що сторони досягли згоди щодо усіх  істотних умов, впливає виключно на дату, з якої договори вважаються укладеними та в жодному разі не свідчить  про їх фіктивність.
Договір оренди від 18 лютого 2009 року позивачем оскаржується не вперше. У вересні 2011 року позивач звертався з позовом до ОСОБА_1 ,  ТОВ «РЕД» про визнання недійсним зазначеного договору з інших підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, у рішенні від 01 серпня 2012 року судом було встановлено, що договір оренди від 18 лютого 2009 року був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. З урахуванням положень ст. 11, 638, 640 ЦК України суд встановив, що відповідно до умов договору оренди від 18 лютого 2009 року сторони досягли згоди щодо моменту настання зобов`язань  за цим правочином, а саме після підписання акту прийому-передачі майна (а.с.92, Т.2). Зазначене судове рішення набрало законної сили. 
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Посилаючись в позовній заяві на те, що приміщення в будинку АДРЕСА_1 у відповідності до договору оренди від 18 лютого 2009 року не передавалось банку та пов`язуючи з цим фіктивність зазначеного договору, позивач не звернув уваги, що у відповідності до його ж позовної заяви, поданої до Шевченківського районного суду міста Києва 08 вересня 2011 року, він зазначив, що «фактично, нерухоме майно було передане позивачеві у стані, який не відповідав його цільовому призначенню…». З метою приведення  стану нерухомого майна до придатного для використання за призначенням, 02 липня 2009 року між позивачем та ТОВ «АК «Інжинірінг» було укладено договір підряду на виконання робіт (а.с.82, Т.2).
Зазначені позивачем в позовній заяві від  08 вересня 2011 року обставини повністю  узгоджуються з Актом Головного контрольно-ревізійного управління України від 27 квітня 2010 року, на який посилається ПАТ «Родовід Банк» у даній справі, згідно з яким станом на 23 квітня 2010 року в орендованому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 проводилися ремонтні роботи (а.с.120-130, Т.1).
У відповідності до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18): «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Крім того, починаючи з вересня 2009 року, ПАТ «Родовід Банк» розпочав перерахунок коштів за договором оренди на ім`я ОСОБА_1 , до якої перейшли права та обов`язки за договором оренди. 
Зазначені дії банку узгоджуються з висновками судово-технічних експертиз в рамках кримінальної справи № 1-1710/11, на які посилається позивач та з умовами оскаржуваного договору оренди, в частині встановлення експертами моменту його підписання, а саме після липня 2009 року.
Отже, дії позивача, які виразилися в отриманні приміщення в оренду, проведенні з своєї ініціативи ремонту в зазначеному приміщенні, регулярне перерахування відповідачу орендних платежів, які розпочаті саме після підписання договору оренди, жодним чином не узгоджуються з доводами позовної заяви в частині відсутності у банку мети отримання приміщення в оренду та укладення договору без намірів створення юридичних наслідків.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року  «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.  
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто, обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в усіх учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.
Як було зазначено вище, після підписання договору оренди та акту приймання-передачі до договору оренди та скріплення їх печатками, ПАТ «Родовід Банк» у період з 04 вересня 2009 року по 04 березня 2010 року перерахував ОСОБА_1 загальну суму коштів за договором оренди від 18 лютого 2009 року у розмірі 18 458 420 грн. 12 коп. (а.с.99, Т.1), отримав у своє розпорядження обумовлене договором приміщення та мав можливість ним користуватися у відповідності до умов  договору.
Невикористання, виключно з волі самого орендаря, переданого в оренду приміщення, через особисте рішення позивача провести в ньому ремонт, у відповідності до вищезазначених роз`яснень Верховного Суду України не свідчить про  фіктивність договору.
ПАТ «Родовід Банк» не довів наявність умислу на укладення фіктивного правочину усіх його сторін та не надав доказів того, що ТОВ «РЕД», укладаючи 18 лютого 2009 року договір оренди, не мав наміру створення правових наслідків за цим договором. 
Навпаки, отримання передбачених договором платежів та передання приміщення в фактичне володіння позивача свідчить не тільки про намір орендодавця передати приміщення в оренду, а й про фактичне виконання договору.  
Доводи позивача в частині не зазначення у договорі дарування від 21 травня 2009 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та договорі іпотеки від 01 вересня 2009 року, укладеному між ВАТ «Європейський банк раціонального фінансування» та ОСОБА_1 , відомостей про те, що на момент укладення цих договорів нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , не перебуває в оренді, не свідчить про те, що договір оренди є фіктивним, а його вчинення ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «РЕД» не було спрямоване на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Зазначені обставини можуть свідчити про повідомлення сторонами зазначених правочинів недостовірної інформації ВАТ «Європейський банк раціонального фінансування». У той же час, зазначене не впливає на підстави визнання чи не визнання оспорюваного договору оренди недійсним.
Договір дарування від 21 травня 2009 року, на який посилався позивач, не є предметом розгляду у справі, яка розглядається, доказів його оскарження, скасування чи розірвання матеріали справи не містять.    
У позовній заяві ПАТ «Родовід Банк» також просив визнати недійсним попередній договір від 03 квітня 2007 року, за яким сторони зобов`язалися укласти договір оренди приміщень загальною площею 5 225,8 кв.м., розташованих в адміністративному будинку по АДРЕСА_1 , протягом одного року після їх введення в експлуатацію та проведення ремонтно-оздоблювальних робіт «під ключ».
Оскільки позивач просить визнати недійсним зазначений договір з аналогічних підстав, що й договір оренди, а саме його підписання в іншу, ніж зазначена в договорі дату, відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, зазначені вимоги також задоволені бути не можуть, виходячи з вищевикладеного.
Крім того, на момент звернення до суду з позовом, вказаний договір втратив свою силу та не був обов`язковою підставою для укладення оспорюваного договору оренди, який сторони могли укласти незалежно від наявності попереднього договору від 04 квітня 2007 року. 
Серед іншого в своїх пояснення, наданих у суді апеляційної інстанції, представник позивача вказував, що оспорювані правочини були укладені внаслідок злочинної домовленості представника банку з відповідачем. Вказував на вирок Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у справі № 758/3745/17, яким ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, затверджено угоду про визнання винуватості від 07 березня 2017 року.
У той же час, жодних вимог з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України, позивач не заявляв, а суд не розглядав. Позивачем не надано суду доказів вчинення кримінальних правопорушень жодним з відповідачів.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 06 квітня 2017 року у справі № 758/3745/17, щодо ОСОБА_9 , тобто, працівника ПАТ «Родовід Банк», на який посилався позивач, відсутній в матеріалах справи. Також зазначений вирок відсутній в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що унеможливлює врахування судом обставин, які були ним встановлені у відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦК України. 
Під час розгляду справи у суді ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення позову по суті вимог позивача, серед іншого просила також застосувати строк позовної давності (а.с.67, Т.3), оскільки договори були укладені у квітні 2007 року та у лютому 2009 року. Позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2014 році.
Заява про застосування позовної давності на момент розгляду справи судом першої інстанції була наявна в матеріалах справи, проте, суд, всупереч вимогам п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України її не розглянув та не надав їй жодної оцінки.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оспорювані договори були підписані уповноваженою особою банку, позивачем зазначені обставини не заперечуються, а, відтак, строк позовної давності до вимог про визнання їх недійсними розпочав свій відлік з моменту підписання договору сторонами.
Оскільки  ПАТ «Родовід Банк» підписав оспорювані договори, та, як він стверджує, зазначене відбулось після липня 2009 року, апеляційний суд приходить до висновку, що в будь-якому випадку з моменту першої оплати за договором оренди, а саме 04 вересня 2009 року, банк безумовно був обізнаний про наявність зазначених договорів та їх зміст (а.с.99, Т.1).
Відтак, строк позовної давності для банку розпочав свій відлік 05 вересня 2009 року та сплив 05 вересня 2012 року. До суду позивач звернувся 12 лютого 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Разом з тим, у постанові Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
У даному випадку підстави для задоволення позову відсутні по суті через недоведеність обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог. За таких обставин, заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки давність може бути застосована виключно до обґрунтованих позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та  недоведеність обставин, які суд вважав встановленими з прийняттям постанови по суті вимог позивача. 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 6 211 грн. 80 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, сплачений відповідачем ОСОБА_1 судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 серпня 2020 року скасувати та прийняти постанову.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕД» про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», місце знаходження – вул. Північно-Сирецька, 1-3, м. Київ, ідентифікаційний код 14349442, на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 6 211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень, 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий                                                                    Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                          Кашперська Т.Ц.
                                      
                                                                                        Яворський М.А.