Постанова
Іменем України
16 березня 2021 року  
м. Київ
справа № 608/1019/17 
провадження № 51-2120км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого судді	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи
1.  Чортківський районний суд Тернопільської області вироком від 22 жовтня 2019 року засудив ОСОБА_6 за частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, який постановив обчислювати з 11 лютого 2014 року. На підставі статті 71 КК суд приєднав до покарання за цим вироком частково невідбуту частину покарання за вироком Новоселецького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2014 року й остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.
2.  Тернопільський апеляційний суд вироком від 10 лютого 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора та засудив ОСОБА_6 за частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі статті 71 КК остаточно визначив засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Строк відбуття покарання визначив обчислювати з 10 лютого 2020 року.
Вимоги і доводи касаційної скарги 
3.  У касаційній скарзі ОСОБА_6 на підставах, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити розгляд у суді апеляційної інстанції. 
4.  Заявник стверджує, що апеляційний суд усупереч положенням частини 4 статті 403 КПК прийняв зміни до апеляційної скарги прокурора, що погіршували становище обвинуваченого, коли строк на апеляційне оскарження вже закінчився.
5.  Також він вказує, що апеляційний суд незаконно не зарахував у строк покарання періоди з 5 по 31 грудня 2013 року, з 11 лютого 2014 року по 9 червня 2015 року, з 21 квітня 2019 року по 10 лютого 2020 року, а також з 22 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року.
6.  Насамкінець заявник зазначає, що апеляційний суд виправив допущені ним істотні порушення вимог кримінального процесуального закону шляхом постановлення ухвали про виправлення описки та арифметичної помилки, що у свою чергу, на його думку, також є істотним порушенням КПК.
Позиції  учасників касаційного розгляду

7.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
8.  У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого та вважала, що оскаржений вирок апеляційного суду належить залишити без зміни.
Оцінка Суду

9.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення.
Щодо прийняття змін до апеляційної скарги після закінчення строку на апеляційне оскарження
10.  У касаційній скарзі ОСОБА_6 стверджує, що апеляційний суд прийняв зміни до апеляційної скарги прокурора, які погіршували становище обвинуваченого, коли строк на апеляційне оскарження вже закінчився, чим порушив положення частини 4 статті 403 КПК.
11.  Проаналізувавши зміст апеляційної скарги прокурора від 21 листопада 2019 року (т. 2, а.с. 231, 232) та змін до апеляційної скарги від 15 листопада 2020 року (т. 3, а.с. 48—50), Суд дійшов висновку, що у вказаних змінах не йшлося про погіршення становище обвинуваченого порівняно з текстом апеляційної скарги. 
12.  Так, у первісному тексті апеляційної скарги прокурор наполягав на призначенні більш тяжкого покарання за частиною 3 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років та із застосуванням статті 71 КК остаточно просив призначити засудженому покарання у виді позбавлення воді на строк 8 років.    
13.  У змінах же до апеляційної скарги прокурор зазначив, що вирок суду першої інстанції має бути скасовано з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та просив апеляційний суд призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі статті 71 КК частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, остаточно визначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
14.  Отже, на думку колегії суддів, у вказаних змінах не йшлося про погіршення становища ОСОБА_6 , а тому, прийнявши такі зміни до скарги, апеляційний суд не порушив приписів частини 4 статті 403 КПК.
Щодо незарахування у строк покарання періодів перебування під вартою
15.  У касаційній скарзі ОСОБА_6 стверджує, що періоди з 5 по 31 грудня 2013 року (26 днів) та з 11 лютого 2014 року по 9 червня 2015 року (1 рік 3 місяці 29 днів) мають бути йому зараховані з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 
16.  Суд зазначає, що вказані заявником періоди вже були зараховані в строк покарання. А саме періоди з 5 по 31 грудня 2013 року та з 11 лютого 2014 року по 9 червня 2015 року апеляційний суд зарахував до строку покарання за вироком Новоселецького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2014 року. У підсумку такий період склав 1 рік 4 місяці 25 днів тримання під вартою, що становить 2 роки 9 місяців 20 днів згідно з положеннями статті 72 КК у редакції Закону № 838?VІІІ[1].
17.  Також засуджений скаржиться на те, що під час призначення покарання не зараховано періодів: із 21 квітня 2019 року по 10 лютого 2020 року та з 22 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року.
18.  Суд відхиляє скаргу засудженого в цій частині. 
18.  21 квітня 2019 року засуджений був затриманий для відбуття покарання за вироком Новоселецького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2014 року. Тому строк із 21 квітня 2019 року по день винесення вироку Чортківським районним судом Тернопільської області 22 жовтня 2019 року (всього 6 місяців 1 день) був зарахований у строк відбуття покарання за вироком Новоселецького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2014 року, що було враховано під час визначення невідбутої частини покарання з призначених за цим вироком 7 років позбавлення волі.
20. Що ж стосується незарахування до терміну покарання періоду з 22 жовтня 2019 року (день ухвалення вироку Чортківським районним судом) до 10 лютого 2020 року (день ухвалення вироку Тернопільським апеляційним судом), тобто періоду, протягом якого тривав апеляційний розгляд кримінального провадження, Суд робить висновок, що цей період не можна віднести до попереднього ув`язнення. До набрання вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2019 року законної сили засуджений відбував покарання за вироком Новоселецького районного суду Чернівецької області від 5 грудня 2014 року. Він перебував у місцях позбавлення волі та не брав особистої участі в судових засіданнях під час апеляційного розгляду. За таких обставин частина 5 статті 72 КК у редакції Закону № 838-VІІІ не може бути застосована до цього періоду. 
 
Щодо виправлення описки та арифметичної помилки
21. Відповідно до частини 1 статті 379 КПК Суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
22. Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 16 березня 2020 року виправив у мотивувальні частині вироку тривалість строку невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме замість «4 роки 2 місяці 9 днів» він зазначив «3 роки 8 місяців 9 днів», а також у вступній частині слово «Ухвала» виправив на слово «Вирок».
22. Колегія суддів не погоджується з доводами у касаційні скарзі, що таке виправлення є істотним порушенням вимог КПК. У своїй ухвалі апеляційний суд зазначив, що арифметична помилка під час визначення невідбутої частини покарання, призначеного ОСОБА_6 за попереднім вироком, була допущена безпосередньо судом і має очевидний характер. Також зі змісту судового рішення від 10 лютого 2020 року зрозуміло, що суд навмисно зазначив у мотивувальній частині про те, що за обставин цієї справи апеляційний суд має ухвалити вирок. За таких обставин у Суду немає підстав ставити під сумнів, що апеляційним судом допущено описку в назві судового рішення. 
24.  Вказані виправлення стосувалися лише вступної та мотивувальної частин судового рішення і не впливали на загальний результат судового розгляду, зокрема вони не погіршили становища засудженого. 
25.  З приводу аргументів ОСОБА_6 про те, що такі дії апеляційного суду становлять істотне порушення вимог КПК, колегія суддів наголошує, що відповідно до частини 1 статті 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Однак у касаційній скарзі не наведено доводів, яким чином зазначена ухвала апеляційного суду впливає на законність та обґрунтованість судового рішення, а також на справедливість кримінального провадження загалом.
26.  За таких обставин Суд не встановив підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та скасування вироку апеляційного суду, який, на думку колегії суддів, не суперечить вимогам статей 370, 420 КПК.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Тернопільського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                          ОСОБА_3 

[1] Закон України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII«Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».