Справа № 464/4706/20                                Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В. 
Провадження № 22-ц/811/3352/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерціний банк «ПриватБанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерціний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 листопада 2010 у розмірі 15697 грн. 52 коп. станом на 05 липня 2020 року та понесені судові витрати в сумі 2102 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку із чим підписав Заяву № б\н від 19 листопада 2010 року, тим самим погодився, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає Договір про надання банківських послуг. 
19 листопада 2010 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У зв`язку із цим, банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Тим самим банк свої зобов`язання за договором виконав, одночасно, у відповідності до даного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом та відсотки за його користування згідно умов. 
Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кошти не повернув та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 05 липня 2020 року становить 15697 грн. 52 коп.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 19 листопада 2010 року в сумі 11685,03 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 03 копійки та понесені судові витрати в розмірі 1564,70 (одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири) гривень 70 копійок, відмовивши в решті позову за недоведеністю позовних вимог.
Рішення суду оскаржило АТ КБ «ПриватБанк».
В апеляційній скарзі посилається на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог. 
Стверджує, що суд першої інстанції не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків. 
Зазначає, що суду першої інстанції разом із позовом була надана довідка про умови кредитування. Стверджує, що посилання в довідці на номер SAMDN50000038095473 не є номером договору, а номер референту, що використовується в банківських комплексах та присвоюється активам клієнтів з метою їх обліку та ідентифікації згідно з встановленими банківськими процедурами. 
Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що схвалення та виконання договору відповідачем щодо отримання коштів, сплати відсотків, підтверджується розрахунком та випискою по рахунку, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів, тобто виконання договору відповідачем. 
Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02 березня 2021 року, є дата складення повного судового рішення – 07 квітня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи встановлено, що 19 листопада 2010 року відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг на підставі якої ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (арк. спр. 50).
В анкеті-заяві від 19 листопада 2010 року ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (арк. спр. 50 зворот). 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 05 липня 2020 року становить 15697 грн. 52 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 11685 грн. 03 коп. та заборгованості за простроченими відсотками 4012 грн. 49 коп. (арк. спр. 27-29).
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
ОСОБА_1 фактично скористався лімітом кредитування, про що свідчить розрахунок суми заборгованості за договором №б/н від 19 листопада 2010 року, станом на 05 липня 2020 року (арк. спр. 27-29). 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості наявної у відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 11685 грн. 03 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відповідачем не погоджено умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Рішення суду в частині задоволення вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 11685 грн. 03 коп., апелянтом не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 4012 грн. 49 коп., суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Суд першої інстанції також зазначив, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таких підстав.
Згідно зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 листопада 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану відповідачем 19 листопада 2010 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, копію довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, підписану ОСОБА_1 .
Підписана ОСОБА_1 . Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, серед інших істотних умов кредитування містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки в місяць – 3%, а також за такою сторонами обумовлено розмір та порядок нарахування пені та штрафів за прострочення сплати заборгованості за кредитним договором. В цій довідці зазначено, що з прикладами використання кредитних коштів, відповідач ознайомлена (арк. спр. 51). 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 не оспорював умови кредитування та отримання ним встановленого банком розміру кредитного ліміту.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
З урахуванням наявності в матеріалах справи зазначеної вище довідки, підписаної позичальником, апеляційний суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.
Отже, позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви між банком та ним укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті від 19 листопада .2010 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.
Однак, у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, з якою був ознайомлений позичальник ОСОБА_1 , про що свідчить проставлений ним підпис, зазначено, що базова відсоткова ставка становить 3 % в місяць (арк.спр. 51). 
Базова ставка кредитування у розмірі 3 % в місяць становить 36 % річних (3 % х 12 місяців).
За наведених обставин, позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками належить задовольнити та стягнути таку з ОСОБА_1 в розмірі 4012,49 грн.
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за відсотками належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 4012,49 грн. заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 19 листопада 2010 року.
Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи встановлено, що при поданні позову АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 2102 грн. судового збору (арк. спр. 86) та 3153 грн. (арк. спр. 119) сплаченого судового збору банком за подання апеляційної скарги.
Враховуючи те, що позовні вимоги апеляційним судом задоволено повністю, всього з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути ( НОМЕР_1 ) – 1564,70 грн. (стягнуто судом першої інстанції) = 3690,03 грн. судових витрат.
Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерціний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2020 року частині відмови у задоволенні вимог позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 4012 гривні 49 копійок заборгованості за процентами. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 3690,03 гривень судових витрат.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.