Номер провадження: 22-ц/813/3966/21 
Номер справи місцевого суду: 523/6864/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                 Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю:
секретаря                        Ющак А.Ю.,
представника апелянта ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
апелянта                         ОСОБА_3 ,
представника апелянта ОСОБА_3 – адвоката Васильєвої Л.О.,
представника позивача ОСОБА_4 – адвоката Главацького Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , правонаступником якої є Одеська міська рада, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними,

                                встановив:
       
19.05.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними. Позовні вимоги в подальшому були неодноразово уточнені і мотивовані тим, що 31 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір, за умовами якого відповідачка ОСОБА_6 зобов`язалась в строк до 15.12.2012р. продати, а позивач ОСОБА_4 в той же строк - придбати житловий будинок АДРЕСА_1 . В підтвердження наміру придбання зазначеного житлового будинку позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти в якості авансу у загальному розмірі 50 210,00 (п`ятдесят тисяч двісті десять) доларів США. 
В наступному, договір купівлі-продажу житлового будинку у визначений строк - до 15 грудня 2012 року, між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладений не був.

У зв`язку з цим, у листопаді 2012 року позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_6 про стягнення коштів у сумі 403 566, 57 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по вказаній справі від 29 листопада 2012 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову і накладено арешт на об`єкт нерухомого майна: будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_6 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року по вказаній справі позовні вимоги позивача ОСОБА_4 були задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 401 328,53 грн., а також судовий збір у розмірі 3219,00 грн., а всього - 404 547,53 грн.
В подальшому, Першим Суворовським ВДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення та накладено арешт на все майно, що належало ОСОБА_6 . 
Однак, за твердженням позивача ОСОБА_4 , відповідачкою ОСОБА_6 було підроблено ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року по справі № 1527/18466/12 про скасування заходів забезпечення позову та ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2015 року про скасування постанови Першого Суворовського ВДВС про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а також супровідний лист Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2015 року про направлення ухвали від 16 вересня 2015 року до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Після цього, відповідачка ОСОБА_6 за допомогою підроблених ухвал Суворовського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову та про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту незаконно зареєструвала зняття арештів з будинку АДРЕСА_1 і здійснила відчуження зазначеного нерухомого майна, а саме: подарувала 1/2 частину будинку ОСОБА_5 та продала 1/ НОМЕР_1 частину будинку ОСОБА_7 (т.1, а.с.51, 52).
В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 переоформили належні їм частки зазначеного майна. 
Так, 16.05.2016 року за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаного буднику на підставі договору дарування, серія та номер 662.
Крім того, 18.05.2016 року за ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 674.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2017 року позовні вимоги позивача ОСОБА_4 було задоволено (т.1, а.с. 147-151). Визнано недійсними договори, а саме договір дарування 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 1\2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , а також договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 1/2 частину вказаного будинку.
Також визнано недійсними договір купівлі-продажу 1/2 частини вказаного житлового будинку і дарування 1/2 його частини, згідно з якими власниками вказаного житлового будинку по 1/2 його частині стали відповідачі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 .
Були скасовані записи про права власності ОСОБА_9 і ОСОБА_8 по 1\2 частині вказаного житлового будинку, відповідно № 14597399 і № 14564192.

Також поновлено запис в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про набуття права власності ОСОБА_6 будинку під АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про права власності № НОМЕР_2 від 23.02.2012 року, виданого Управлінням ЖКГ Одеського міськвиконкому.
Поновлено запис про обтяження № 11875578 (спеціальний розділ) від 07.123.2012 року, яким було зареєстровано арешт, накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2012 року, по справі № 1527/18466/12, на нерухоме майно ОСОБА_6 .
Стягнуто з відповідачів на користь позивача ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 4391,20 грн.

Разом з тим, вказане судове рішення оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , з посиланням на те, що в теперішній час вони є власниками спірного нерухомого майна, однак суд не залучив їх до участі у справі і розглянув справу в їх відсутність. 
Заявники апеляційної скарги ставлять питання про скасування вищевказаного судового рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю (т.1, а.с.192-196).

В суді апеляційної інстанції, у зв`язку зі смертю відповідачки ОСОБА_5 , а також у зв`язку з тим, що після її смерті спадкоємці відсутні, ухвалою суду від 07.12.2020 року до участі у справі було залучено Одеську міську раду, в якості правонаступника відповідача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2, а.с.233-236).

В судове засідання, призначене на 24.03.2021 року, на 10.00 год.  з`явилисьпредставник апелянта ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , апелянт         ОСОБА_3 , представник апелянта ОСОБА_3 – адвокат Васильєва Л.О., представник позивача ОСОБА_4 – адвокат Главацький Ю.А., інші учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с.237-243), у тому числі відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які за зареєстрованим місцем проживання відсутні і в порушення ч.1 ст.131 ЦПК України не повідомили суд про зміну свого місця проживання (т.2, а.с.106, 108, 150, 171, 175, 181, 183,т.3, а.с.3-8).
При цьому, колегією суддів враховано, що дана справа в суді апеляційної інстанції перебуває з серпня 2018 року (т.1, а.с.217), неодноразово відкладалась через неналежне сповіщення учасників справи або за їх заявами, що свідчить проте, що всі учасники справи належним чином сповіщені про те, що розгляд справи призначений на 24.03.2021 року, на 10.00 год. 
Більше того, вказані відповідачі раніше вже повідомлялись про розгляд в суді апеляційної інстанції апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ( т.1, а.с.223, т.2, а.с.64).
У зв`язку з викладеними обставинами апеляційний суд вирішив слухати справу у присутності осіб, які з`явились в судове засідання та на підставі наявних у справі доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2012 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_6 був укладений договір, за умовами якого ОСОБА_6 зобов`язалась в строк до 15.12 2012 продати, а позивач ОСОБА_4 в той же строк зобов`язався придбати житловий будинок АДРЕСА_1 . 
В підтвердження наміру придбання зазначеного житлового будинку позивач ОСОБА_4 передав відповідачці ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) доларів США. Додатково 14 червня 2012 року позивач передав ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 30910 (тридцять тисяч дев`ятсот десять) доларів США, а також 15 жовтня 2012 року ще 1300 (одна тисяча триста) доларів США. Всього в рахунок укладання майбутнього договору купівлі-продажу ОСОБА_6 в якості авансу позивачем було передано 50 210,00 (п`ятдесят тисяч двісті десять) доларів США.
В подальшому, договір купівлі-продажу житлового будинку у визначений строк між позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_6 укладений не був.

У листопаді 2012 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_6 , в якому просив стягнути з останньої на свою користь грошові кошти у сумі 403 566, 57 грн., судовий збір у сумі 3291,00 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 40 000,00 грн. Також позивачем ОСОБА_4 було подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій він просив накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_6 . 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по вказаній справі від 29 листопада 2012 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову і накладено арешт на об`єкт нерухомого майна: будинок АДРЕСА_1 , який належав відповідачці ОСОБА_6 (т.1, а.с. 7).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року по вказаній справі позовні вимоги позивача ОСОБА_4 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 суму авансу в розмірі 401328,53 грн., а також судовий збір у розмірі 3219,00 грн., а всього 404 547,53 грн. (т.1, а.с. 8).
Зазначене судове рішення набрало законної сили, оскільки ОСОБА_6 вищевказане рішення було оскаржено до апеляційного суду Одеської області, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2014 року її апеляційну скаргу було відхилено, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року залишено без змін.

Проте, на даний момент зазначене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року по справі № 1527/18466/12 не виконане. Так, Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього рішення та накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_6 .
Крім того, Державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було подано заяву до суду про зміну способу та порядку виконання рішення суду. 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси  від 14 квітня 2016 року вказана заява була задоволена і встановлено порядок виконання виконавчого листа № 1527/18466/12, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 23 травня 2013 року, шляхом примусової реалізації будинку АДРЕСА_1 із зареєстрованою малолітньою дитиною ОСОБА_11 , 2006 року народження (т.1, а.с. 10-11). 
Однак, вищевказане судове рішення до теперішнього часу не виконане, оскільки з будинку АДРЕСА_1 , незаконно був знятий арешт  та будинок був незаконно відчужений. 
Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що вищевказаний арешт був знятий на підставі підробленої  ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року по справі № 1527/18466/12 про скасування засобів забезпечення позову, на підставі  підробленої ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2015 року по справі № 1527/19496/13 про скасування постанови Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби від 03.06.2013 року про накладення арешту на майно ОСОБА_6   (т.1, а.с. 13-15).        
Так, 16 травня 2016 року представником  ОСОБА_4  до Суворовського районного суду м. Одеси було подано запит щодо того, чи виносилися Суворовським районним судом м. Одеси ухвала про скасування заходів забезпечення позову від 4 червня 2015 року та ухвала про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника від 16 вересня 2015 року. 
Листом Суворовського районного суду м. Одеси від 24.05.2016 року № 5/1146, на адресу Керівника Одеської місцевої прокуратури № 4 було надано інформацію про те, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року по справі № 1527/18466/12 про скасування засобів забезпечення позову не виносилась, та цивільна справа за № 1527/19496/13 в Суворовському районному суді м. Одеси не зареєстрована. При цьому були надіслані ксерокопії підроблених ухвал Суворовського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову і звільнення майна з-під арешту (т.1, а.с.65).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 58935391 від 12.05.2016 року, запис про арешт будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у Єдиному державному реєстрі відсутній. 
Крім того, 28 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. було зареєстровано право спільної часткової власності на вказане нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі договору дарування, серія та номер: 7112 від 28 листопада 2015 року та договору купівлі-продажу, серія та номер 7110 від 28 листопада 2015 року, відповідно.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що таким чином, за допомогою підроблених ухвал Суворовського районного суду м. Одеси про скасування заходів забезпечення позову та про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту, незаконно було зареєстровано зняття арештів з будинку АДРЕСА_1 , накладених ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року та постановою державного виконавця від 3 червня 2013 року, після чого відповідачка ОСОБА_6 подарувала 1/2 частину будинку ОСОБА_5 та продала 1/2 частину будинку ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 переоформили належні їм частки зазначеного майна. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 63313883 від 12.07.2016 року, 18.05.2016 року за ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 674, виданого 18.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 
Крім того, 16.05.2016 року за ОСОБА_8 було зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаного будинку на підставі договору дарування, серія та номер 662, виданого 16.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І. М.
У зв`язку з цим, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що у відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Крім того, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом (оспорюваний правочин).

Разом з тим, судом не було враховано, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, власниками спірного житлового будинку АДРЕСА_1 були заявники апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які не були залучені до участі у справі, що свідчить про незаконність судового рішення, в частині:
визнання недійсним договору дарування 1/2 частини будинку  АДРЕСА_1 ,серія та номер 662, виданий 16.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., відповідно до якого ОСОБА_8 набув право власності на 1/2 частину житлового будинку  АДРЕСА_1 , а в подальшому продав вказану частину будинку заявнику апеляційної скарги ОСОБА_1 (т.2, а.с..200).
визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку  АДРЕСА_1 ,серія та номер 674, виданий 18.05.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., відповідно до якого ОСОБА_9 набув право власності на 1/2 частину житлового будинку  АДРЕСА_1 , а в подальшому продав вказану частину будинку заявнику апеляційної скарги ОСОБА_3 (т.2, а.с.202);
У зв`язку з цим є також незаконним оскаржуване судове рішення, в частині:
скасування запису № 14597399 про право власності ОСОБА_9   на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 29690386 від 20.05.2016 року;
скасування запису № 14564192 про право власності ОСОБА_8   на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 29657564 від 19.05.2016 року;
поновлення запису в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про набуття права власності ОСОБА_6 будинку під АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 23.02.2000 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому;
поновлення запису про обтяження № 11875578 (спеціальний розділ) від 07.12.2012 року, яким було зареєстровано арешт накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2012 року, по справі № 1527/18466/12, на нерухоме майно ОСОБА_6 .

Що ж стосується оскаржуваного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року, в частині визнання недійсними: договору дарування 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 1/2 частину вказаного будинку, серія та номер 7112, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 1/2 частину вказаного будинку, серія та номер 7110, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., слід залишити без змін.

Стосовно позовних вимог про поновлення запису про обтяження № 11875578 (спеціальний розділ) від 07.12.2012 року, яким було зареєстровано арешт накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2012 року, по справі № 1527/18466/12, на нерухоме майно ОСОБА_6 , то ці вимоги також не підлягають задоволенню, так як на теперішній час право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за заявниками апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .
Тобто, враховуючи, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на даний час є власниками будинку АДРЕСА_1 , то поновлення запису про обтяження № 11875578 (спеціальний розділ) від 07.12.2012 року, яким було зареєстровано арешт накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2012 року, по справі № 1527/18466/12, на нерухоме майно ОСОБА_6 , буде прямо порушувати права ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , які не були залучені до участі у даній справі.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги частково надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення, в частині визнання недійсними: договору дарування 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 1/2 частину вказаного будинку, серія та номер 7112, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., а також договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 1/2 частину вказаного будинку, серія та номер 7110, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., слід залишити без змін.
В решті оскаржуване судове рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними, відмовити.

При цьому колегією суддів враховано, що вимоги заявників апеляційної скарги про направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції не підлягають задоволенню, оскільки зазначені дії суду апеляційної інстанції не передбачені діючим цивільно-процесуальним законодавством.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року, в частині визнання недійсними: договору дарування 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_5 1/2 частку вказаного будинку, серія та номер 7112, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інною Валеріївною, а також договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_6 продала ОСОБА_7 1/2 частку вказаного будинку, серія та номер 7110, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інною Валеріївною, залишити без змін.

В решті заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання договорів недійсними, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 05.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра