УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/5879/20
Провадження № 22-ц/4820/495/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар судового засідання – Чебан О.М.,
з участю представника апелянта,
позивача та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2021 року, суддя Швець О.Д., у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, 

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. 
В обґрунтування позову вказала, що в період з 27.01.1998 року по 17.10.2018 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилися дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З липня 2015 року сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, їх життям та здоров`ям не цікавиться. Вона забезпечує малолітній ОСОБА_5 повсякденне збалансоване здорове харчування, на що в місяць витрачає приблизно 5000-6000 грн. Дочка має проблеми зі здоров`ям внаслідок вікових змін, а тому потребує витрат на лікування. Відповідач працює в Республіці Польща, його середньомісячний дохід складає 1300-1500 євро, він оздоровлюється на морі, їздить періодично відпочивати за кордон, також має у власності транспортний засіб, який використовує для отримання доходу, інших утриманців відповідач не має, у нього задовільний стан здоров`я.
Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 5000 грн щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2395 грн щомісячно, починаючи з 02.11.2020 року до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення аліментів за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з нього на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1197,50 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. 
На обґрунтування доводів скарги зазначив, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, доказів на підтвердження отримання ним заробітної плати у розмірі 1300-1500 євро, перебування на відпочинку за кордоном, позивач суду не надала. Долучений позивачем скріншот з діалогу через інтернет-месенджери не є належним та допустимим доказом оскільки не містить ідентифікацію осіб. В той же час, його перебування за кордоном пов`язане з необхідністю проходження курсу лікування, а не у зв`язку із роботою, як зазначає позивач. Стягнення аліментів у розмірі, що перевищує половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, призведе до перекладання обов`язку щодо утримання дитини одноосібно на відповідача, в той час як посилання позивача на розмір витрат, понесених на утримання дитини в сумі 5000 – 6000 грн. щомісячно не підтверджений документально. Також, вказав, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим стягнення з нього судового збору на користь держави за розгляд справи судом першої інстанції є незаконним.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, дочка ОСОБА_5 проживає з матір`ю, про що суду було надано відповідні докази. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог не спростував твердження позивача щодо його працевлаштування за кордоном, у зв`язку із чим вказану обставину слід вважати доведеною. Надати відповідну інформацію про систематичний перетин відповідачем кордону України позивачу не вдалось через ненадання їй ефективної юридичної допомоги її представником на яку позивач розраховувала. Витрати відповідача в тому числі, як ним зазначено на потреби в лікуванні, очевидно перевищують його офіційний дохід, що спростовує твердження апелянта на неможливість сплачувати аліменти визначені судом. Витрати, які несе позивач на утримання дочки є загальноприйнятними до звичайних норм проживання і росту дітей для їх нормального розвитку, у зв`язку із чим позивач вважає, що вона не зобов`язана надавати докази того, скільки коштів вона витрачає на дочку.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що ОСОБА_1 дійсно періодично перебуває за кордоном у зв`язку з необхідністю відпочинку та лікування. Кошти на поїздки за кордон надає теперішня дружина відповідача, за рахунок якої ОСОБА_1 і проживає, оскільки його доходів на проживання не вистачає. 
Позивач та її представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції. Позивач пояснила, що середньомісячний розмір її доходу становить орієнтовно 2000 грн. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази у справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Дитина проживає з матір`ю та перебуває на утриманні останньої, має задовільний стан здоров`я. 
Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, не має інших утриманців. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач не має у власності нерухомого майна, за інформацією реєстраційного центру, за ним не зареєстровано транспортні засоби, він отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1769 грн щомісяця.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з часткового визнання позову самим ОСОБА_1 . Суд також послався на отримання відповідачем, крім пенсії, інших доходів, про які не повідомив, що позбавило суд можливості перевірити обґрунтованість заперечень відповідача, наведених у відзиві. Вказав, що розмір аліментів, який визнаний відповідачем, з урахуванням необхідних витрат на дочку, інфляційних процесів, не забезпечуватиме дитині рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення аліментів є обґрунтованими з огляду на наступне. 
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи необхідність стягнення аліментів у розмірі 2395 грн. щомісячно, послався на стан здоров`я відповідача, наявність у нього ІІ групи інвалідності загального захворювання, відсутність на його утриманні інших осіб, а також вік дитини, її мінімальні потреби та їх належне забезпечення.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2021 року 2395 грн, з липня - 2510 грн, з грудня - 2618 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не меже ґрунтуватися на припущеннях. 
Часткове визнання ОСОБА_1 позовних вимог, в розмірі 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку вказує на його фінансову спроможність надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 у визначеному судом розмірі. При цьому слід врахувати, що заявлений апелянтом розмір його щомісячного доходу, який складає 1769 грн щомісячно, ніяким чином не може забезпечити його проживання з урахуванням того, що залишок коштів після сплати визнаної ним суми аліментів, 1197,50 грн. щомісяця становитиме 571,50 коп. Посилання ОСОБА_1 на те, що сплата аліментів в повному розмірі буде забезпечуватися за рахунок фінансової допомоги його дружини також не підтверджена доказами. За таких обставин, слід прийти до висновку, що фактичні доходи відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та, при цьому, мати достатній рівень матеріального забезпечення для особистого проживання.
Хоча посилання позивача на те, що відповідач працює за кордоном, отримує доходи в розмірі 1300 – 1500 євро на місяць не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, в той же час, як слідує з доказів та пояснень учасників справи, ОСОБА_1 неодноразово перебував за кордоном після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 . При цьому твердження апелянта про те, що поїздки за кордон зумовлені необхідністю лікування від тяжкого захворювання та те, що ці поїздки повністю оплачені його теперішньої дружиною, не підтверджені доказами. В той же час, як вбачається з фотокарток, наданих стороною позивача, правдивість яких підтверджена представником апелянта в суді, відповідач перебував за кордоном сам а також з теперішньою дружиною з метою відпочинку. 
Необхідно також зауважити, що ОСОБА_1 не підтверджено розмір витрат на лікування, хоча одним з доводів апеляційної скарги є необхідність проведення дороговартісного лікування апелянта у зв`язку з його захворюванням та встановленням ІІ групи інвалідності. 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів та можливість їх сплати відповідачем у розмірі 2395 грн щомісячно, в той час як доводи апелянта про необхідність зменшення розміру аліментів апеляційним судом визнаються необґрунтованими.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим він звільнений від сплати судового збору, на що суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно стягнув з нього на користь держави судовий збір.
Таким чином, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано стягнув з відповідача аліменти у розмірі 2395 грн щомісячно, в той же час допустивши порушення норм процесуального права, що призвело до необґрунтованого стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави суми судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню в частині стягнення судового збору.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору скасувати.
В решті рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 квітня 2021 року. 

Судді:                                                        Р.С. Гринчук 

                                                               Л.М. Грох 

                                                               А.М. Костенко