Справа № 450/448/21                                 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.  
Провадження № 33/811/694/21                  Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року,
з участю правопорушника – ОСОБА_1 

в с т а н о в и в:

цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один ) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , в дохід держави 454, 00 гривень судового збору.
       Згідно постанови судді 01 лютого 2021 року о 04 год. 17 хв. на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі 6 км. + 620 м., водій ОСОБА_1 керував автомобілем Peugeot RCZ н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.5 ПДР України.
       В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 покликається на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог закону, розглянув справу у його відсутності. Зазначає, що працівники поліції не доставляли його в медичний заклад, і в матеріалах справи відсутнє таке направлення. Крім цього, його ніхто не відсторонював від керування транспортним засобом, а отже працівники поліції діяли з порушенням вимог ст. 266 КУпАП. 
       Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року, мотивуючи тим, що розгляд справи відбувся без його участі, а копію згаданої постанови він отримав лише 02 квітня 2021 року; скасувати оскаржувану постанову судді та закрити провадження у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.  
       Заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1    про   задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе поновити строк апеляційного оскарження постанови судді місцевого суду та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
       Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
       У відповідності із ст. 9 КУпАП адміністративним проступком визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
       Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Проте, суддею суду першої інстанції, в порушення вимог закону, не вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. 
       Апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідає фактичним обставинам справи.
       Згідно ч.1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
       Проте, як вбачається з матеріалів справи, така направлена до суду першої інстанції 04 лютого 2021 року. Судове засідання призначалося на 04 березня 2021 року, та було відкладено у зв`язку із клопотанням правопорушника про ознайомлення з матеріалами справи. 
       15 березня 2021 року правопорушником ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано клопотання про відкладеня судового розгляду у зв`язку із поганим станом здоров`я та підозрою на COVID – 19. 
       Однак, цього ж дня постановою Пустомитівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.
За таких обставин ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема права давати пояснення, надавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою, тощо.                На думку суду апеляційного суду, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня 2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Крім того, відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
       Обов`язковою ознакою вказаного адміністративного правопорушення, в даному випадку, є встановлення факту керування особою транспортним засобом в стані сп`яніння на час зупинки працівниками поліції. 
       Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ №106468 та оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 керував автомобілем Peugeot RCZ н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 2.5 ПДР України.
       Визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суддя виходила з того, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується зібраними доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. 
       Разом з тим, суддею всупереч вимог ст. 252 КУпАП не досліджено всіх обставин справи в їх сукупності.
       Згідно абз. 17 п. 1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху водій — особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
       Крім того, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.  Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
        Так, в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 пояснив, що 01 лютого 2021 року він заїхав на АЗС, де припаркував свій автомобіль, щоб випити каву. В подальшому до нього підійшли працівники поліції та спитавши чи це його автомобіль, і отримавши ствердну відповідь запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». При цьому зазначив, що працівники поліції вели себе некоректно по відношенню до нього, а тому він відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, після цього вони склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, в якому він власноручно зазначив, що не згідний з таким, і невідсторонивши його від керування транспортним засобом поїхали. 
       Крім цього, як видно із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є однаковими за своїм змістом, та на які як на доказ є покликання в постанові судді, 01 лютого 2021 року вони були запрошені працівниками поліції на АЗС «Сокар» щоб засвідчити факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак свідчень про те, що останній керував транспортним засобом в цих поясненнях нема.
       При відтворенні, в суді апеляційної інстанції, відеозапису з місця події, здійсненого з нагрудної камери працівника поліції, встановлено, що в дійсності транспортний засіб марки Peugeot RCZ н.з. НОМЕР_1 перебував у нерухомому стані, з вимкненим двигуном. 
        Поряд з цим, відеозаписи містять відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу і ними не зафіксовано моменту зупинки автомобіля, а тільки вбачається, що коли працівники поліції підійшли до автомобіля Peugeot RCZ н.з. НОМЕР_1 такий знаходився у нерухомому стані з вимкненим двигуном. 
       Таким чином, ураховуючи, що транспортний засіб марки Peugeot RCZ н.з. НОМЕР_1 перебував у нерухомому стані, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала ним, адже він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння. 
       Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Peugeot RCZ н.з. НОМЕР_1 .        
       Отже, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особи, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. 
        На переконання апеляційного суду, суддя першої інстанції, неповно встановивши фактичні обставини справи, не дослідивши та не перевіривши належним чином всі докази в справі, передчасно дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
З врахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

поновити правопорушнику ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Пустомитівського районного суду  Львівської області від 15 березня 2021 року. 
       Апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 – задоволити, а постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 березня 2021 року, якою ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один ) рік - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.        

Суддя                  Галапац