УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 127/759/19
провадження № 51-2024ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018020010003899, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Флорешти Республіки Молдова, без визначеного місця проживання, раніше судимого за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі — КК України), на підставі ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки (звільненого 10 травня 2017 року по відбуттю строку покарання), 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України.
Суть питання
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2020 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 5 років; за ч. 3 ст. 186 КК України на строк 6 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4  визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 05 жовтня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями засуджений   ОСОБА_4 , звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого і апеляційного судів стосовно нього та виправдати його або призначити новий розгляд справи.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, у своїй касаційній скарзі засуджений фактично наводить доводи, які зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також засуджений у своїй касаційній скарзі, вказуючи на те, що у суді апеляційної інстанції приймали участь судді, які на його думку, не могли приймати участь у розгляді апеляційних скарг сторони захисту, не зазначає конкретних відомостей коли саме розглядалось цими суддями питання про зміну запобіжного заходу (під час перегляду матеріалів кримінального провадження по суті чи при окремому оскарженні рішень судді або суду). Також не вказує чи заявляла сторона захисту цим суддям відводи і якщо так, то який був результат їх розгляду. 
Крім того, касаційна скарга засудженого не містить належних доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених у вироку цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                  ОСОБА_3